Єдиний унікальний номер справи 359/6164/18
Провадження №22-ц/824/8828/2020

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 грудня 2020 року                                                                                                         місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,    
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за кредитним договорами. Свій позов мотивував тим, що в липні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з відповідачем договір про надання банківських послуг №010/0222/82/0252842 та надав кредит у розмірі 7 300 гривень, а відповідач зобов`язувалася повертати кредит по частинам щомісячно до 12 липня 2017 року та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 36% річних. Крім того в січні 2014 року позивач уклав ще один договір про надання банківських послуг №014/0222/82/0306937 та надав кредит у розмірі 30 376,80 гривень, а відповідач зобов`язувалася повертати кредит по частинам щомісячно до 29 січня 2020 року та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 35,3% річних. Відповідач своїх зобов`язань за договором №010/0222/82/0252842 належним чином не виконувала, у зв`язку із чим в неї виник борг 1 486,95 гривень. При цьому не виконала своїх зобов`язань за договором №014/0222/82/0306937 у зв`язку із чим в неї виник борг 26 256,52 гривень. Внаслідок невиконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань загальний борг за вказаними вище кредитними договорами становить 79 521,81 гривень. Пізніше ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» договір відступлення права вимоги за кредитними договорами №010/0222/82/0252842 та №014/0222/82/0306937. В квітні 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» уклав з позивачем договір відступлення права вимоги за кредитними договорами №010/0222/82/0252842 та №014/0222/82/0306937. Оскільки відповідач ухиляється від добросовісної сплати свої боргів за вказаними вище договорами позивач просить стягнути таку заборгованість в судовому порядку.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального  права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. Незастосування судом таких норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. Суд не в повній мірі дослідив та проаналізував договір відступлення права вимоги укладений між ним та АТ «КІБ», в якому останній фактично переуступив апелянту права вимоги за кредитними договорами №010/0222/82/0252842 та №014/0222/82/0306937.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів фактичного виконання кредитного договору відповідач не надав. За таких умов за кредитами виникла заборгованість. В той же час всупереч положенням ст. 81 ЦПК України позивач не подав до суду доказів відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за договорами про надання банківських послуг №010/0222/82/0252842 від 12 липня 2013 року та №014/0222/82/0306937 від 29 січня 2014 року. Незважаючи на визнання явки представника позивача в судове засідання  обов`язковим,  представник позивача в судове засідання не з`явився, копію зазначеного договору відступлення права вимоги до суду не надав, відтак факт набуття ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» права вимоги до боржника, що в свою чергу дозволяло б йому відступити таке право вимоги позивачу, залишився недоведеним.  
З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повній мірі. 
Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням, оскільки для визнання таких обставин законодавець передбачив окрему форму висловлення (пряме зазначення про таке визнання в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників), про що прямо вказано в ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
Стверджуючи про факт укладення договору про відступлення права вимоги за вищевказаними кредитними договорами між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» позивач тим не менш не надав до суду жодного доказу з цього приводу. При цьому в ході розгляду справи позивач ігнорував виклики до суду, обмежившись лише поданням численних клопотань про розгляд справи за його відсутності. Зважає колегія суддів і на те, що не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту переуступлення права вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», відтак й наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь позивача. Не спростовують таких висновків й доводи апеляційної скарги. 
Таким чином колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичного переуступлення права вимоги за кредитними договорами матеріали справи не містять, відтак такі твердження позивача не можуть бути прийняті судом. За таких умов у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в порядку повернення кредиту будь-яких коштів.
Разом з апеляційною скаргою апелянтом було подано копію договору про відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року, який не було представлено до суду першої інстанції. В той же час, у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи довів неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Вказані докази не були представлені до суду першої інстанції, а апелянт не обґрунтовував наявності передбачених ст. 367 ЦПК України підстав для прийняття таких доказів в суді апеляційної інстанції. За таких умов представлені разом з апеляційною скаргою документи не можуть бути прийняті судом та враховуватися при вирішенні справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують законності оскаржуваного рішення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення. 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді:                                                                                                          Т.О. Писана   

                                                                                                                     К.П. Приходько