ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1951/19	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/834/20 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Ходоровський М. В., 
за участю секретаря - Іванюта О.М. 
сторін : представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленка П.М., Зінчука М. І. та його представника - адвоката Забальського Ю. П.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №601/1951/19 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 року, ухваленого суддею Мочальською В.М., повний текст якого виготовлений 15 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних позовних вимог на стороні відповідача: ПрАТ «СК Арсенал-Страхування» про відшкодування збитків в порядку регресу, -
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в особі представника адвоката Самойленка П.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 вересня 2017 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №4487538-02-10-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Нісан». У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 10.07.2018 в м.Києві по вул. Солом`янській, 21 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Опель», під керуванням відповідача та автомобіля «Нісан», під керуванням ОСОБА_3 . В результаті вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Нісан». На підставі страхового акту до договору страхування наземного транспорту №07489-02 від 08.08.2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу у розмірі 51 684, 60 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «Опель», була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7401985 в ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування», яке здійснило виплату на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» частину страхового відшкодування в розмірі 23 832.31 грн. 11.07.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №11/07/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 4487538-02-10-01 від 07.09.2017. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 27 852, 29 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 гривень.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 року в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних позовних вимог на стороні відповідача: ПрАТ «СК Арсенал-Страхування» про відшкодування збитків в порядку регресу, стягнення судових витрат - відмовлено. 
В апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд зробив передчасний висновок про недоведеність та не підтвердження розміру заподіяної шкоди. Оскільки суд мав сумніви щодо наданої позивачем копії Рухунку-фактури від 11.07.2018 р., судом мала бути проведені дії щодо встановлення фактичного розміру страхового відшкодування, шляхом витребування відповідного доказу у позивача. Також зазначає, що суд першої інстанції не дослідив надані ним копії платіжних доручень про виплату страхового відшкодування №17677 від 08.08.2018 року та №17678 від 08.08.2018. На його думку, саме вищевказаний страховий акт та платіжні доручення є належними доказами фактично понесених Первісним кредитором збитків (розміру фактично виплаченого страхового відшкодування).
       В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені у ній доводи. 
       Відповідач та його передставник апеляційну скаргу заперечили, рішення суду вважають законним та обгрунтованим.
       Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна підлягає до часткового задоволення.
       Так, у відповідності до положень ч.ч. 2, 5 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Так, відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на необґрунтованість та недоведеність заявлених ним позовних вимог.
       Однак, суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не в повній мірі відповідають зібраним по справі доказам та вимогам закону, виходячи з наступного.        
       Судом встановлено, що згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) 10 липня 2018 року о 19 год. 25 хв. по вул. Солом`янській, 21 в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Опель Астра», під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Нісан», під керуванням ОСОБА_3 . ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2 .
       Внаслідок вказаної ДТП транспортному засобу «Нісан» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) завдано механічних пошкоджень, а власнику транспортного засобу ОСОБА_3 завдано матеріальні збитки.
       Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Нісан» застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на підставі договору добровільного страхування № 4487538-02-10-01 від 07.09.2017.
       У відповідності до п.п.1.2, 1.2.1 вказаного договору його предметом стали майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - «Нісан» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.11).
       Із повідомлення про настання події з наземним транспортним засобом (заяви про виплату страхового відшкодування) ОСОБА_3 від 11.07.2018 вбачається, що 10.07.2018 року о 19.25 в м. Києві по вул. Солом`янській, 21 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження: задня ліва дверка, молдинг двері, лівий поріг.
       Згідно положень п.п.2, 3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, та при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. 
       З акту огляду колісного транспортного засобу від 11.07.2018 вбачається, що транспортний засіб «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_2 має механічні пошкодження: задня ліва дверка, молдинг двері, лівий поріг, крило заднє ліве.
       З рахунку на оплату № АС000000151 від 20.07.2018 ФОП ОСОБА_5 згідно договору реалізовіано товари (молдинг двері задньої лівої, крило заднє ліве, двері задні ліві) ПАО «СК`ВУСО» на загальну суму 33 156.00 гривень.
       Згідно рахунку-фактури № 874 від 11.07.18 ФОП ОСОБА_6 реалізовано товари на загальну суму 8 810 гривень, надано послуги з ремонту автомобіля «Нісан» на загальну суму 9 618,60 гривень. З знижкою та з ПДВ всього на загальну суму 18 526.60 гривень.
       08.08.2018 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» складено страховий акт № 07489-02 до Договору страхування наземного транспорту № 4487538-02-10-01 від 07.09.2017, відповідно до змісту якого загальна сума страхового відшкодування - 51 684 гривень 60 коп. Отримувачі страхового відшкодування: ФОП ОСОБА_5 - 33 156 гривень, ФОП ОСОБА_6 - 18 528 грн. 60 коп.
       08 серпня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» перераховано на користь ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 страхове відшкодування за ремонт забезпеченого на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів автомобіля «Нісан» у розмірі 51 684 грн. 60 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 17677 та № 17678 від 08 серпня 2018 року.
       Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.
       Тобто, стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.        
       Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як особи винної у ДТП, на момент зіткнення була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів АК 74011985 від 12.12.2017 року (а.с.54).
       ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування», перерахувало на користь ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування у розмірі 23 832 грн. 31 коп. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.
       Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       11.07.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір № 11/07/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 4487538-02-10-01 від 07.09.2017.
       22.07.2019 ФОП ОСОБА_1 надіслав відповідачу претензію про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 27 852 грн. 29 коп.
       Звертаючись до суду з позовом ФОП ОСОБА_1 вважав, що відповідач, як винна у ДТП особа, має перерахувати на його користь залишок страхового відшкодування у розмірі 27 852 грн. 29 коп., як різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 1194 ЦК України. 
       Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
       До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
       Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
       Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
        Таким чином страховик відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
       Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Згідно з вимогами статтей 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
       Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).
       Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
       Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.
       Разом з тим, ухвалюючи у даній справі рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
       Таким чином відмовивши у позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції з огляду на підстави та зміст позовних вимог не врахував принцип повного відшкодування шкоди.
       Отже, з установлених судом обставин справи вбачається, що страховиком відповідача - ПрАТ «СК «Арсенал-Страхування» визнано свій обов`язок згідно з згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів АК 74011985 від 12.12.2017 року та повідомлено про здійснення страхового відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
       Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , 2008 року випуску (строк експлуатації на момент ДТП 10.07.2018 перевищує 7 років), ПрАТ «СК`Арсенал страхування» застосувала коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку розміру матеріального збитку та сплачено ПрАТ “СК”ВУСО” страхове відшкодування у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством у загальному розмірі 23 832,31 грн.
       Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто відповідачем у справі.
       Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позову помилково посилався на недоведеність позовних вимог. 
       Матеріалами справи встановлено, що 08.08.2018 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» склала страховий акт № 07489-02 до Договору страхування наземного транспорту № 4487538-02-10-01 від 07.09.2017, відповідно до змісту якого загальна сума страхового відшкодування - 51 684 гривень 60 коп. Отримувачі страхового відшкодування: ФОП ОСОБА_5 - 33 156 гривень, ФОП ОСОБА_6 - 18 528 грн. 60 коп. Так з рахунку на оплату № АС000000151 від 20.07.2018 ФОП ОСОБА_5 згідно договору реалізовіано товари (молдинг двері задньої лівої, крило заднє ліве, двері задні ліві) ПАО «СК`ВУСО» на загальну суму 33 156.00 гривень.Згідно рахунку-фактури № 874 від 11.07.18 ФОП ОСОБА_6 реалізовано товари на загальну суму 8 810 гривень, надано послуги з ремонту автомобіля «Нісан» на загальну суму 9 618,60 гривень. З знижкою та з ПДВ всього на загальну суму 18 526.60 гривень.
       ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО`визнала дані рахунки обгрунтованими та 08 серпня 2018 року перерахувала на користь ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 страхове відшкодування за ремонт забезпеченого на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів автомобіля «Нісан» у розмірі 51 684 грн. 60 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 17677 та № 17678 від 08 серпня 2018 року
       Заперечуючи оцінку заподіяного збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не представлено доказів на спростування даних збитків а доводи звадяться до незгоди із визначеню сумою збитків. 
       Дані обставини при вирішенні спору судом першої інстанції належним чином з`ясовано та перевірено не було що привело до невірного вирішення спору.
       Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
       Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимогпро відшкодування збитків зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це слугує підставою для скасування вказаного рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення позову.
       З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 підлягає частковому задоволенню, та відповідно рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення пред`явлених позивачем вимог до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку суброгації (а не регресу як помилково у позові зазначав позивач, правильно виклавши обставини справи) у розмірі грн., 27 852.29 грн. на підставі п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України.
       Що стосується розподілу інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат позивача на професійну правничу допомогу, то колегія суддів звертає увагу на таке. 
       Так, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
       Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
       У відповідності до частини першої та другої статті 126 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8  статті 141 ЦПК України).
       Згідно з вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Водночас за змістом частини 4  статті 137 ЦПК України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути  співмірним  із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 та 6 статті 137 ЦПК України).
       В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник заперечили вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу та вказали на їх необгрунтованість та безпідставність.
       Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами відповідача та його представника - адвоката Забальського Ю.П. про те, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Самойленка П.М. має ознаки підроблення, оскільки відомості про нього як адвоката не внесені до Єдиного реєстру адвокатів України. Дані твердження є необгрунтованими. Так Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі №757/213848/19-ц від 21.10.2019 дійшов висновку, що відсутність в Єдиному реєстрі адвокатів України даних про адвоката не позбавляє останнього права представляти інтереси клієнта у цивільному судочинстві.
       Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього  Кодексу  визначено критерії, керуючись якими суд (тобто за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу  та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
       Зокрема відповідно до частини 3 вищевказаної норми  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
       Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положенням частин 4, 5, 9 ст. 141 цього Кодексу.
       Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України  суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
       При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6  статті 137 ЦПК України).
       Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4, 5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
       У такому випадку суд, керуючись частинами 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
       Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
       Розподіляючи витрати, понесені ФОП ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 30 січня 2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 опису послуг з кількістю витраченого адвокатом часу і вартістю наданих послуг, що викладені у додатковій угоді/актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до вищевказаного договору, платіжне доручення від 06.09.2019 року на суму 8000 грн оплата послуг з надання правової допомоги , не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
       З додаткової угоди/акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу авокатом та полягають у тому, що адвокат провів аналіз судової практики та обговорив з клієнтом правову позицію по справі , здійснив підготовку позовної заяви та процесуальних документів у кількості необхідних до суду , здійснював супровід та контроль судової справи. При цьому сам позивач, як фізична особа-підприємець, займається діяльністю  у сфері права (а.с.4).
       З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн.
       При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у даній справі, апеляційний суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із суті та предмету спору.
       Даний спір є спором незначної складності, відноситься до тієї категорії спорів, правовідносини у яких виникли з відшкодування шкоди в порядку суброгації (а не регресу, як помилково зазначав представник у частині тексту позовної заяви). 
       При цьому, зважаючи на суму позову у даній справі, яка за правилами статті 19 ЦПК України відноситься до категорії малозначних, її матеріали не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.Враховуючи складність справи та об`єм виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності між ціною позову та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд вбачає за доцільне зменшити розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
       Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
       Оскільки, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., та за подачу апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн., то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню з відповідача саме в зазначеному розмірі.

       Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2. ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних позовних вимог на стороні відповідача: ПрАТ «СК Арсенал-Страхування» про відшкодування збитків в порядку суброгації задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. код. НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_1 ) в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідент. код. НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) завдані збитки в порядку суброгації у розмірі 27 852.29 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. та судовий збір в сумі 768, 40 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. код. НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_1 ) в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідент. код. НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1152, 60 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

       Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                 Г.М.Шевчук 

Судді:                                                         Б.О. Гірський

М.В. Ходоровський