ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3939/16-ц                                        Головуючий суддя І інстанції Сугачова О. О.
Провадження № 22-ц/818/4678/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів надання послуг

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання недійсними окремих умов угоди,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив визнати недійсними з 11.11.2012 окремі умови угоди № 301479 від 01.04.2010, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО-ПРОСТО», а саме, умови про визначення термінів «повний внесок», «повний чистий внесок», «поточна ціна Автомобіля», «внесок в оплату страхового платежу», «Виробник/імпортер/постачальник», які містяться в розділі 1 Додатку №2 до вказаної угоди, та умови пунктів 2.1, 2.2 розділу 2 Додатку № 2 до угоди № 301479 від 01.04.2010.
Позовні вимоги мотивував тим, що маючи намір придбати автомобіль у розстрочку на умовах, вигідніших ніж кредит у банку, враховуючи рекламні заяви відповідача, позивач уклав 01.04.2010 із відповідачем договір № 301479 з додатками №№ 1, 2. Згідно ст. 1 договору № 301479 предметом угоди є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля. Згідно ст. 2 Договору відповідач визначений як товариство, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах «АвтоТак». 01.04.2010 позивач сплатив вступний внесок в сумі 2505,60 грн, в травні і червні поточні внески по 942,62 грн кожний, а також в червні плату за право на отримання автомобіля в розмірі 2505,60 грн та витрати у зв`язку з отриманням автомобілю в сумі 1480 грн. На підставі договору поставки від 17.06.2010 № 414315-Ь00387 за актом передачі від 18.06.2010 позивачу передано автомобіль «Лада-110» вартістю з ПДВ 68880 грн. Після цього позивач щомісячно сплачував поточні внески на підставі рахунків відповідача та загалом сплатив на користь відповідача більше 90000 грн. В той же час фактично сталося так, що вартість автомобіля, який він придбав в 2010 постійно перераховується відповідачем на невідомих позивачу підставах і в порядку, заборгованість позивача за придбаний автомобіль складає більше 140000 грн. Позивач вважає незаконною дії відповідача з приводу збільшення фінансових зобов`язань, діяльність всупереч ЗУ «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», що завдає позивачу шкоди та свідчить про недійсність певних умов договору № 301479. На час укладення договору з відповідачем (квітень 2010 року) такий вид фінансової послуги як адміністрування фінансових активів для продажу товарів у групах не був передбачений Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отже надання таких послуг не є законними. Відповідні зміни внесено до Закону лише 02.06.2011 та зобов`язано фінансові установи привести свою діяльність, в тому числі щодо змісту та умов договорів з споживачами, у відповідність до вимог закону протягом року. Відповідач вимог вказаних нормативних актів не виконав, внаслідок чого договір з позивачем не приведений у відповідність до вимог Ліцензійних умов, а його окремі умови, починаючи з 12.11.2012, суперечать законодавству.
Від представника відповідача надійшов відзив проти позову, із якого вбачається, що між сторонами укладено Угоду № 301479 від 01.04.2010 в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах «АвтоТак», яку створено ТОВ «АВТО ПРОСТО». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні угод з учасниками, укладеними в рамках системи «АвтоТак», ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи «АвтоТак». Ці послуги полягають в формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних актів, організація передачі товару у власність учасникам системи «АвтоТак», а також інші послуги, передбачені угодою. Умови надання Позивачеві послуг на підставі Угоди та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Угоді та Додатках до неї, тому, відповідач вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги та порядок їх надання. Угода між позивачем та ТОВ «Авто Просто» укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства. 27.05.2010 в порядку, встановленому ст. 5 Додатку 2 до Угоди ОСОБА_1 надано право на отримання автомобіля, на виконання ст. 8 Додатку № 2 до Угоди останньому переданий автомобіль «ВАЗ211010», 2010 року випуску, зареєстрований ВРЕР № 3 ГУМСУ Харків 18.06.2010, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 . Відповідно до ст. 5 Угоди, зокрема, учасник зобов`язується виконувати зобов`язання, передбачені Угодою в порядку та строки, визначені Угодою, включаючи, але не обмежуючись сплатити вступний внесок при укладанні Угоди, сплатити плату за право на отримання автомобіля при наданні такого права, щомісячно сплачувати повні внески, сплачувати внески зі страхування автомобіля та інше. Отже, умовами угоди передбачений обов`язок позивача про повну оплату ціни автомобіля та послуг відповідача шляхом оплати 120 внесків в порядку та розмірі, передбаченому умовами Угоди та Додатків до неї. Сплата 120 повних внесків: чистий внесок, внесок в оплату послуг, страховий платіж є загальним розміром зобов`язань за угодою. Ціна автомобіля зазначена в Додатку №1 до угоди як остання поточна ціна автомобіля повідомлена «АвтоПросто» виробником або імпортером на день підписання угоди та додатків до неї. Також зазначає, що предметом спірної угоди є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, а не купівлі-продажу. За угодою послуги починають надаватися з моменту підписання угоди за визначеним в Додатку «31 до угоди цінами у відсотках від взаємно обраного критерію – ціни автомобіля, що діє в місяці сплати. Такий спосіб визначення ціни погоджений між учасником та ТОВ «АвтоПросто» шляхом підписання угоди. Крім того, право на розрахунок щомісячних платежів у відповідності до поточної ціни автомобіля закріплено в Ліцензійних умовах провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням №1676 від 09.10.2012 Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження ліцензійних умов провадження діяльності з адімніструванн6я фінансових активів для придбання товарів у групах» та згідно п.6.2 Ліцензіат під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з урахуванням вимог цих ліцензійних умов можна змінювати розмір періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником. Отже, посилання позивача на порушення Угодою ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, відповідач не може змінювати розмір платежів за угодою та впливати на ціноутворення та вартість автомобіля. Далі, 02.06.2011 Верховною Радою України прийнято ЗУ №3462-ІУ від 02.06.2011 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», яким внесені зміни до ч.1 ст. 4 та доповнено п.11-1 тим, що фінансовими послугами вважаються такі послуги як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до цього ж Закону, фінансова діяльність ліцензується. Законодавець надав фінансовим установам, що надають послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах термін в один рік, починаючи з 09.01.2012 для отримання ліцензії. Таким чином, з моменту набрання чинності Розпорядження №1676 та до моменту звернення відповідача до Нацкомфінспослуг про видачу ліцензії, ТОВ «Авто Просто» не порушуючи встановлений термін готувало необхідний пакет документі та 15.01.2013 отримано ліцензію. Тобто, враховуючи, що Угоду між позивачам та відповідачем укладено 01.04.2010, посилання позивача про приведення Угоди у відповідність, є безпідставними, т.я. закон не має зворотної сили. Також представник відповідача посилається на той факт, що позивачам пропущена строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання недійсними окремих умов угоди.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Миронов О.А., просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено хибні висновки щодо фактичних обставин справи, а тому зроблено помилкові висновки щодо змісту спірних правовідносин та щодо норм матеріального права, які підлягають застосуванню.
Вказав, що районним судом не застосовано належним чином до спірних правовідносин норми ст. 628 ЦК України, а також норми ч. 1 ст. 638 ЦК України.
Зазначив, що зміст спірної угоди полягає в придбанні «адміністратором» (відповідачем) для споживача (позивача) обраного ним автомобіля на умовах фінансового кредиту, джерело якого формується за рахунок внесків інших споживачів, включених до відповідної «групи». Умови та порядок залучення коштів від інших фізичних осіб - так зване «створення та адміністрування груп» має вторинне значення, оскільки визначає лише спосіб отримання відповідачем коштів для подальшого кредитування позивача. Це те саме, як вказувати в якості предмета послуги надання банківського кредиту окремі (чи всі) види банківської діяльності, направленої на залучення коштів від фізичних осіб, які в подальшому виступають джерелом банківського кредиту для клієнта банківської установи.
Послався на те, що з огляду на дійсний зміст спірної угоди вказана в ній «послуга системи Авто Так» є прихованою банківською операцією – надання фінансового кредиту на придбання автомобілю за рахунок коштів, залучених від інших фізичних осіб.
Вважає, що судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин п. 5 ч. 1 ст. 1, п. 6 ч. 1 ст. 4, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу».
Вказав, що у цій справі підлягає врахуванню Узагальнення від 01.02.2013 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)».
Зауважив, що безпідставним є посилання районного суду на правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-40цс13, викладені у постанові від 11.09.2013.
Послався на те, що спірна угода не містить даних, передбачених приписами ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу» та положенням ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Вважає, що районним судом невірно застосовані положення пункту 3 Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 року «Про внесення змін до деяких Законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» щодо обов`язку фінансових установ привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону та ч. 3 ст. 5 ЦК України.
Зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що 01.07.2020 набули чинності зміни до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу», внесені згідно з Законом України № 79-ІХ від 12.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг». Так підпунктом 1) пункту 6 розділу І Закону № 79-ІХ від 12.09.2019 року із частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключено пункт 11-1 (про таку фінансову послугу, як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах).
ТОВ «АВТО ПРОСТО» суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення – без змін.
Вказано, що спірна угода укладена в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, яку створено відповідачем. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.
Зазначено, що після набрання чинності Розпорядженням № 1676 від 09.10.2012 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах.
Послались на те, що позивач при укладенні спірної угоди мав повну і достовірну інформацію про послуги Відповідача та порядок їх надання.
Зауважено, що позов, який є предметом розгляду у даній справі, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду, поданий лише з однією метою – уникнення виконання своїх зобов`язань за Угодою. Позивачем взяті на себе зобов`язання виконано не у повному обсязі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили (Постанова Харківського апеляційного суду від 20.07.2020 № 643/3281/19). Вказаним рішенням з ОСОБА_1 та його поручителів стягнуто на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» суму заборгованості за Угодою № 301479.
Товариство вважає, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» не надавало ані кошти, ані матеріальні цінності ОСОБА_1 у користування та під будь-які відсотки, отже відсутні обидва критерії, які визначають певну фінансову операцію як кредитну.
Зазначено, що оскільки станом на момент укладання Угоди вид послуг «Адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах» не відносився до фінансових послуг, а відтак на Угоду № 301479 не розповсюджувались вимоги, які було визначено у 2011 році. Так само і виключення даного виду послуг з переліку фінансових також не впливає на правовідносини Сторін, оскільки Закон не має зворотної сили у часі. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 913 від 07.12.2016 року в п.4 визначений такий вид фінансових послуг, як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
Вказано на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду.
Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлялись про розгляд справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2010 між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено Угоду №301479, невід`ємною частиною якої є Додатки №№1,2.
Предметом Угоди є надання ОСОБА_1 послуг системи «АвтоТак», що спрямована на придбання автомобіля.
Угода укладена з метою придбання автомобіля марки «ЗАЗ, модель «Ланос Д44М510, вартістю 69600 грн.
01.04.2010 ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача вступний внесок у розмірі 2505,60грн. та в наступному здійснював платежі відповідно до умов угоди.
27.05.2010 в порядку ст. 5 Додатку №2 до Угоду ОСОБА_1 надано право на отримання автомобіля.
На виконання ст. 8 Додатку №2 до Угоди позивачу переданий автомобіль «ВАЗ-211010», кузов НОМЕР_3 ,зеленого кольору, 2010 року випуску, д/н НОМЕР_2 , вартістю з ПДВ 68880 грн.
Позивачем щомісячно сплачувались поточні внески на підставі рахунків відповідача та загалом сплатив на користь відповідача за 90000 грн.
Із змісту ст. 2 Додатку №2 до Угоди поточна ціна авто біля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи та повідомляється «Авто Просто» виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором.
Із ст. 3.2 Додатку №2 до Угоди розмір авансових внесків розраховуєтеся відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати.
Отже, укладена між сторонами Угода складається з основного її тексту Угоди, Додатку № 1 (анкети учасника), Додатку № 2 (Правила функціонування системи придбання в групах АВТО ТАК), що підписано сторонами і є невід`ємними частинами Угоди.
Сама Угода та Додаток № 2 до неї містять опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», які приведено чітко та детально.
Як вбачається, із змісту ст. 10 Угоди – підписання цієї угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеними, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АВТО ПРОСТО, уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом.
ОСОБА_1 , будучи ознайомленим із умовами Угоди та Додатків до неї, особисто підписав договір.
Такі обставини підтверджено копіями Угоди №301479 від 01.04.2010, Додатку №1 до Угоди № 301479, Додатку №2 до Угоди №301479, Додатку №3 до угоди № 301479, договору №414315-L00387 від 17.06.2010, специфікації Додатку №1 до договору №414315-L00387 від 17.06.2010, акту прийому-передачі транспортного засобу (т.1 а.с.10-25).
Відповідно до ст. 5 Угоди зокрема, учасник зобов`язується виконувати зобов`язання передбачені Угодою в порядку та строки, визначені Угодою, включаючи, але не обмежуючись: сплатити вступний внесок при укладанні Угоди; сплатити Плату за Право на отримання автомобіля при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля тощо.
Відповідно до термінології, визначеному у Додатку №1 до Угоди «Система придбання в групах або Система або система «АвтоТак» - система яка полягає в створенні групи покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених Угодою».
Так, ст. 5 Угоди та Додатком №1 до неї передбачено зобов`язання позивача щодо здійснення платежів за угодою та їх розмір, а саме, сплатити плату за послуги, пов`язані зі вступом до системи при укладенні Угоди у розмірі 3% з ПДВ від поточної ціни автомобіля; - сплатити плату за послуги, пов`язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права у розмірі 3% з ПДВ від поточної ціни автомобіля; - щомісячно сплачувати повні внески: - сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля.
Відповідно до Додатку №2 до Угоди вбачається термінологія як «Повний внесок – це щомісячний платіж, який складається з чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу, і підлягає сплаті Учасником в порядку та у строки, визначені Угодою; - «Цілий чистий внесок» - частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля та формування Фонду для повернення коштів, і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену Графіком внесків; - «внесок в оплату послуг» - частина щомісячного повного внеску, який є оплатою послуг «АВТО ПРОСТО», розмір кожного з яких складає зазначений в Додатку №1 відсоток від поточної ціни автомобіля; - «внесок в оплату Страхового платежу» - частина щомісячного повного внеску, який є оплатою за договором страхування, об`єктом якого є майнові інтереси, пов`язані із життям Учасника – фізичної особи, протягом всього строку графіка внесків; - «Вступний внесок» - одноразовий платіж, розмір якого складає зазначений в додатку №1 відсоток від Поточної ціни автомобіля, вказаної в цьому Додатку, і який підлягає сплаті учасником при укладенні Угоди. Вступний внесок є фіксованою сумою погоджених сторонами витрат, пов`язаних зі вступом учасника до системи; - «Плата за Право на отримання автомобіля» - одноразовий платіж, розмір якого складає зазначений в додатку № 1 відсоток, що підлягає сплаті учасником, якому надано право на отримання автомобіля. Плата за право на отримання автомобіля є фіксованою сумою погоджених сторонами витрат, пов`язаних з видачею автомобіля Учаснику системи; - «Внесок зі страхування автомобіля» - щомісячний платіж за договором страхування Автомобіля, який підлягає сплаті Учасником разом зі сплатою щомісячного повного внеску після отримання Автомобіля.
Відповідно до п. 2.3. Додатку №2 до Угоди вбачається, що учасник зобов`язаний сплатити повні внески згідно з Графіком внесків. Учасник зобов`язаний сплачувати повний внесок протягом перших 15 календарних днів місяця.
Розмір складових «Повного внеску» зазначено в Додатку №1 до Угоди, в тому числі, «Чистий внесок» - 0,8333% від ціни автомобіля; «Внесок в оплату послуг» - 0,38% від ціни автомобіля + ПДВ; «Страховий платіж» - 0,065% від ціни автомобіля.
Загальна кількість внесків зазначена в Угоді як «Графік внесків», зокрема відповідно Додатку №1 до Угоди Графік внесків становить всього 120 внесків.
Сплата 120 Повних внесків, таких як чистий внесок, внесок в оплату послуг, страховий платіж є загальним розміром зобов`язань за Угодою.
Ціна автомобіля зазначена в Додатку №1 до Угоди це остання поточна ціна автомобіля повідомлена «Авто Просто» виробником або імпортером на день підписання Угоди п. 2.2 статті 2 Розділу 2 Додатку № 2 до Угоди.
Відповідно до Додатку № 2 до Угоди поточна ціна автомобіля є ціною автомобіля, яка встановлюється виробником та/або дистриб`ютором та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових Повних внесків та інших платежів.
Отже, умовами Угоди чітко передбачений спосіб та порядок виконання зобов`язань позивачем.
Так, як встановлено вище, предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів в групах «АвтоТак» є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру з метою придбання автомобіля.
Угода, укладена між сторонами гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання усіх зобов`язань, передбачених Угодою.
Далі, як вже встановлено текстом вище, відповідно до розділу І Додатку № 2 до Угоди поточна ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або дистриб`ютором та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів.
Право на розрахунок щомісячних платежів у відповідності до поточної ціни товару (автомобіля) також закріплено в Ліцензійних умовах провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням № 1676 від 09.10.2012 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах», зокрема, відповідно до п. 6.2. Ліцензіат під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з урахуванням вимог цих Ліцензійних умов може: змінювати розмір періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що спірна Угода та Додаток № 2 до неї містять опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», які приведено чітко та детально. Таким чином, умови надання позивачу послуг на підставі Угоди та інформація про ці послуги викладені детально і ясно, що свідчить про отриману позивачем інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання.
Суд зазначив, що інформація має містити дані про ціну (тариф), а не про суму наданих послуг, що зазначено у ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» і що передбачено в Угоді та Додатках до неї.
Районним судом не встановлено таких умов угоди, що порушують принцип добросовісності, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін тощо, що вказує на несправедливість умов угоди, невідповідності її окремих частин вимогам, закріпленим ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів».
Суд не застосував правила ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки дійшов висновку про безпідставність, недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволені позову відмовляє по суті.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Із роз`яснень Пленуму Верховного суду України у п. п. 7, 8 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.
Згідно з вимогами ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом.
Далі, відповідно до положень ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в собі будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, забороняються такі дії, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Таким чином, ЗУ «Про захист прав споживачів» закріплює можливість визнання правочину недійсним, який укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, однак при наявності певних обов`язкових ознак.
Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угод (чи її умов) недійсною.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону – умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: - умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); - умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; - умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до ст.632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Позивачем в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що умови спірного договору мають ознаки нечесної підприємницької практики, або умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві.
З урахуванням принципу свободи договору при підписанні спірного договору та при виконанні його умов позивач погодився, що всі умови договору є справедливими та прийнятними для нього.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що спірний договір є прихованим договором кредиту, оскільки такі твердження не узгоджують з дефініцією кредитного договору, що закріплена у ч. 1 ст. 1054 ЦУ України та визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Верховною Радою України було Прийнято Закон України № 3462-IV від 02.06.2011 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту; Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансова діяльність ліцензується.
На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 09.10.2012 № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання творів у групах».
Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, паровий статус учасників і вимоги до них такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.
Вказаний вище Закон № 3462-IV від 02.06.2011 набув чинності 09.01.2012.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України № 3462-IV від 02.06.2011 Фінансові установи зобов`язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень зазначено таке, що Спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах».
Розпорядження Нацкомфінпослуг №1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» прийнято лише 09.10.2012, а набрало чинності 12.11.2012 – з дня опублікування.
Так, зокрема, розділом Ліцензійними умовами визначено вичерпний перелік умов, яким має відповідати заявник для отримання ліцензії на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, порядок подання документів для отримання ліцензії, механізм її отримання тощо.
Вбачається, що без Ліцензійних умов був відсутній механізм врегулювання відносин між органом, що уповноважений видавати ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, та фінансовими установами, які мають намір їх отримати.
Угоду між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено 01.04.2010, а тому враховуючи вищевикладене, доводи позивача про приведення відповідачем Угоду у відповідність до Ліцензійних умов є неспроможними, так як Закон зворотної сили не має.
ТОВ «Авто Просто» отримано Ліцензію серії AB №198421 від 15.01.2013 на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (т.1 а.с.164,165).
Легітимність діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах до введення законом ліцензування такої діяльності вбачається із висновку Верховного Суду України у справі № 6-40цс13 у постанові від 11.09.2013.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до твердження позивача про порушення судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки Верховний Суд не відступив від вказаних правових висновків.
Не заслуговують на увагу суду і посилання позивача на те, що 01.07.2020 набули чинності зміни до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу», внесені згідно з Законом України № 79-ІХ від 12.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг». Так підпунктом 1) пункту 6 розділу І Закону № 79-ІХ від 12.09.2019 року із частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключено пункт 11-1 (про таку фінансову послугу, як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах), оскільки спірний договір був укладений 01.04.2010, тобто до набрання чинності вказаними змінами, а закон за загальним правилом не має зворотної дії у часі.
Також, суд зважує, що інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що свідчить про те, що суд першої інстанції ухвали правильне за змістом рішення.
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.