ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 805/1974/18-а

адміністративне провадження №К/9901/29791/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Гімона М.М., 
секретар судового засідання Кривда В.І.,
представники: позивача - Верещага Т.В., відповідача - Єгоров О.В.,
розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Метінвест Інжиніринг'' до Офісу великих платників податків ДФС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2018 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС (правонаступник Офісу великих платників податків ДФС) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2018 (суддя - Христофоров А.Б.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 (головуючий суддя А.В. Гайдар, судді Казначеєв Е.Г., Компанієць І.Д.),
У С Т А Н О В И В :
У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю ''Метінвест Інжиніринг'' (далі - ТОВ ''Метінвест Інжиніринг'', Товариство, позивач) звернулося з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - Офіс ВПП, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми ''Р'' від 04.12.2017 №0007824711 про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 13' 841'293,50 грн, з яких 9'227' 529,00 грн - основний платіж, а 4' 613'764,50 грн - штрафні санкції.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що нарахування Товариством у березні 2017 року в бухгалтерському обліку резерву знецінення запасів в загальній сумі 48' 389' 274,95 грн було обумовлено втратою первісно очікуваної економічної вигоди від використання запасів (сировини, матеріалів, переданих у переробку, та незавершеного виробництва), які призначалися для виконання робіт на виробничих об`єктах, що знаходяться на території ПрАТ ''Єнакіївський металургійний комбінат''). Така операція не є операцією з постачання товарів/послуг, не є об`єктом оподаткування ПДВ згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі -ПК), оскільки призначене для виконання передбачених договором генпідряду від 15.04.2013 робіт на об`єктах ПрАТ ''Єнакієвській металургійний завод'' майно (запаси) обліковується у складі активів Товариства, але втратило первісно очікувану економічну вигоду у зв`язку з тим, знаходиться на тимчасово непідконтрольній Уряду України території. Товариство позбавлене можливості провести інвентаризацію цього майна, а відтак підстав стверджувати, що майно використовується в операціях, що не є господарською діяльністю підприємства, немає. 
Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 26.06.2018, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019, позов ТОВ ''Метінвест Інжиніринг'' задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 04.12.2017 №0007824711.
Застосувавши норми статей 14, 185, 187, 189, 198, 200, 201 ПК, суди дійшли висновку, що у контролюючого органу не було законних підстав для визначення Товариству суми грошових зобов`язань з ПДВ. Суди зазначили, що активи (запаси) загальною вартістю 48'389' 274,95 грн продовжують обліковуватися на балансі Товариства, знецінення в бухгалтерському обліку запасів до вартості '' 0'' позивач провів внаслідок втрати очікуваного економічного результату від використання запасів через незалежні від нього обставини. Провести інвентаризацію майна позивач не має можливості, тому стверджувати, що запаси почали використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника ПДВ, немає підстав, відповідно і нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ на суму вартості знецінених запасів, які продовжують обліковуватись на балансі підприємства за нульовою вартістю, позивач не зобов`язаний.
Офіс ВПП подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2018 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій безпідставно застосували до спірних правовідносин норми ПК, які регулюють операції з основними засобами (необоротними активами), не взявши до уваги, що у даному випадку відбувалися операції з оборотними активами (запасами).
У додаткових поясненнях до касаційної скарги відповідач наводить додаткові доводи на обґрунтування вимог касаційної скарги, зазначивши, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди не врахували висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в постанові Верховного Суду від 02.12.2019 у справі №826/5455/18 (провадження №К/9901/23605/19).
Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення як безпідставну.
У доповненні до відзиву позивач вказав на неправомірне застосування згідно з податковим повідомленням-рішенням від 04.12.2017 №0007824711 штрафних санкцій в розмірі 50% від суми нарахованого податкового зобов`язання, як за повторне порушення податкового законодавства, оскільки податкове повідомлення-рішення від 19.04.2017 №0002264710, на яке контролюючий орган посилається в розрахунку штрафних санкцій як на підставу застосування штрафних санкцій в такому розмірі, скасовано постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31.10.2017 у справі №805/2692/17-а, яка набрала законної сили 24.01.2018.
Також, як на підставу визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 04.12.2017 №0007824711, позивач посилається на те, що податкова перевірка щодо нього проведена з порушенням встановленого правовими нормами порядку та підстав призначення і проведення податкової перевірки.
Касаційний перегляд справи здійснено в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС.
У зв`язку з утворенням як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної податкової служби України (далі - ДПС) та реорганізації деяких територіальних органів Державної фіскальної служби України шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДПС згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 суд допустив процесуальну заміну відповідача відповідно до частини першої статті 52 КАС.
У судовому засіданні суду касаційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги, представник позивача заперечував проти її задоволення, вважаючи наведені в скарзі доводи необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам у справі.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, обґрунтування заперечень позивача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що Офіс ВПП провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ ''Метінвест Інжиніринг'' з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету ПДВ внаслідок вибуття товарів, виробничих запасів та інших оборотних активів за період січень - червень 2017 року, за результатами якої було складено акт від 07.11.2017 №105/28-10-47-11/37732376 (далі - акт перевірки).
У ході перевірки встановлено порушення позивачем підпункту ''г'' пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК, в результаті чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ за березень 2017 року на 9' 677' 855,00 грн. Такий висновок в акті перевірки вмотивований тим, що Товариство у березні 2017 року, з посиланням на пункт 34 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 2 (МСБО 2) ''Запаси'', в бухгалтерському обліку відобразило знецінення запасів вартістю 48' 389' 274,95 грн, які станом на 31.03.2017 знаходились на тимчасово непідконтрольній Уряду України території, до нульової вартості. Зазначені запаси обліковуються на балансі Товариства у складі активу (Д-т) на рахунках бухгалтерського обліку 201 ''сировина і матеріали'', 206 ''матеріали, передані в переробку'', 231 ''основне виробництво'' та пасиву (К-т) на рахунках 201Р ''Резерв зниження вартості сировини і матеріалів'' 206Р ''Резерв зниження вартості матеріалів, переданих в переробку'', 231 ''Резерв зниження вартості незавершеного виробництва''. Нарахування резервів знецінення запасів на 48' 389' 274,95 грн в бухгалтерському обліку в березні 2017 року було здійснено зв`язку із втратою первісно очікуваної вигоди від їх використання.
Запаси, вартість яких в бухгалтерському обліку знецінена до '' 0'', були призначені для виконання робіт по комплектуванню обладнанням та матеріалами об`єктів та інженерних мереж, будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт комплексу установки вдування пило-вугільного палива в доменні печі, розташованого на території ПрАТ ''Єнакіївський металургійний комбінат'' (ПрАТ ''ЄМК'') (Донецька область, м. Єнакієве, проспект Металургів, 9), згідно з договором генерального підряду від 15.04.2013 № МЩ-11.20-13-0268.
16.03.2017 Товариство отримало повідомлення від ПрАТ ''ЄМК'' про припинення зобов`язань за договором у зв`язку з неможливістю його виконання (забороною/неможливістю переміщення товарів (вантажів) в район або з району проведення антитерористичної операції, блокування роботи ПрАТ ''ЄМК'' так званою самопроголошеною Донецькою Народною Республікою).
Пунктом 185.1 статті 185 ПК встановлено, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
За змістом підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Постачанням товарів також вважаються, зокрема: будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника.
Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.
Необоротними активами відповідно до підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 та підпункту 138.3.2 пункту 138.2 статті 138 ПК є основні засоби (основні виробничі засоби і невиробничі основні засоби (невиробничі матеріальні активи).
Запаси ж відносяться до оборотних активів. 
Оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу (пункт 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 ''Загальні вимоги до фінансової звітності'', затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868).
Відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 ''Запаси'', затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044) запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством.
Запаси включають товари, що були придбані та утримуються для перепродажу, у тому числі, наприклад, товари, придбані підприємством роздрібної торгівлі та утримувані для перепродажу, або земля та інша нерухомість для перепродажу. Запаси включають також готову вироблену продукцію або незавершене виробництво суб`єкта господарювання й основні та допоміжні матеріали, призначені для використання в процесі виробництва (пункт 8 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 2 ''Запаси'').
Коли запаси реалізовані, їхня балансова вартість повинна визнаватися витратами періоду, в якому визнається відповідний дохід. Сума будь-якого часткового списання запасів до їх чистої вартості реалізації та всі втрати запасів повинні визнаватися витратами періоду, в якому відбувається часткове списання або збиток. Сума будь-якого сторнування будь-якого часткового списання запасів, що виникає в результаті збільшення чистої вартості реалізації, повинна визнаватися як зменшення суми запасів, визнаної як витрати в періоді, в якому відбулося сторнування (пункт 34 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 2 ''Запаси'').
За правилами підпункту ''г'' пункту 198.5 статті 198 ПК платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Пунктом 189.9 статті 189 ПК передбачено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням (абзац другий пункту 189.9).
Норми пункту 189.9 статті 189 ПК не поширюються на операції із оборотними активами, зокрема із запасами.
Встановивши, що в бухгалтерському обліку Товариства запаси первісною вартістю 48' 389' 274,95 грн знецінені до '' 0'', контролюючий орган обґрунтовано кваліфікував цю операцію як підставу для донарахування податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із зміною призначення використання запасів в межах балансу. Доводів, що запаси були придбані (виготовлені) без ПДВ або що суми ПДВ при їх придбанні (виготовленні) не були включені до податкового кредиту, позивач не наводить. Судами попередніх інстанцій такі обставини не встановлені.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Оскільки позивач в бухгалтерському обліку здійснив знецінення запасів до '' 0'', що за своєю сутністю відповідає використанню запасів в операціях, які у розумінні ПК, не є господарською діяльністю платника податку, у нього виник обов`язок нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ.
Такий обов`язок позивача не залежить від підстави знецінення вартості запасів.
Пунктом 38.10 статті 38 розділу ХХ ПК (у редакції, чинній до 01.01.2018) передбачено, що з метою оподаткування податком на додану вартість необоротні активи, придбані (збудовані, споруджені, створені) до 14.04.2014 і які станом на 01.01.2017 знаходяться на території населених пунктів, на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, не вважаються: такими, що призначаються для використання (або починають/почали використовуватися) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.
Для оборотних активів, які знаходяться на зазначених територіях, законом особливий правовий режим не був встановлений.
Аналіз правового регулювання правовідносин щодо сплати ПДВ дає підстави для висновку, що встановлення законом обов`язку платника ПДВ нарахувати податкові зобов`язання у разі зміни призначення придбаних (виготовлених) товарів/послуг, необоротних активів, придбаних (виготовлених) з ПДВ, знаходиться у взаємозв`язку з правом платника ПДВ на податковий кредит за рахунок сум ПДВ, які він сплатив при придбанні (виготовленні) товарів/послуг, необоротних активів. При цьому ПК врегульовано, що у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних (абзац шостий пункту 198.5 статті 198 КАС).
Аналогічний висновок Верховного Суду щодо застосування норми підпункту ''г'' пункту 198.5 статті 198 ПК викладено в постанові від 02.12.2019 у справі №826/5455/18.
Підстав для відступу від наведеної правової позиції щодо застосування норми права у подібних правовідносинах Верховний Суд у цій справі не знаходить.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували вище наведені норми матеріального права та дійшли помилкового висновку, що податкові зобов`язання з ПДВ визначені Товариству неправомірно.
Водночас, приймаючи податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган протиправно застосував до Товариства штрафні санкції в розмірі 50% суми нарахованого податкового зобов`язання.
Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування (абзац другий пункту 123.1).
При цьому законодавцем презюмується, що визначення контролюючим органом сум податкового зобов`язання повинно бути правомірним.
Разом з тим, визначення ТОВ ''Метінвест Інжиніринг'' сум податкових зобов`язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 19.04.2017 №0002264710 та №0002254710, у зв`язку з яким, як свідчить розрахунок податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення-рішення від 04.12.2017 №0007824711, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50% відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, визнано неправомірним постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31.10.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, у справі №805/2692/17-а.
За таких обставин до Товариства неправомірно застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50% (4' 613' 764,50 грн), замість штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 25% суми нарахованого податкового зобов`язання (2' 306' 882,25 грн). 
Доводи позивача у додаткових поясненнях до відзиву щодо порушення порядку та підстав призначення і проведення податкової перевірки як про підставу визнання протиправним податкового повідомлення-рішення є зміною підстав позову шляхом визначення нових, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому відповідно до положень частини четвертої статті 341 КАС судом касаційної інстанції не приймаються.
Враховуючи, що суми грошових зобов`язань з ПДВ, штрафних (фінансових) санкцій, яких стосуються позовні вимоги, визначені позивачу за конкретними окремими підставами, які відображені в акті перевірки, а також підстави позову, заявлені в суді першої інстанції, позов підлягає частковому задоволенню з визнанням протиправним та скасуванням податкового повідомлення-рішення від 04.12.2017 №0007824711 в частині визначення суми грошових зобов`язань із штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2' 306' 882,25 грн (4' 613' 764,50 грн -2'306' 882,25 грн), а ухвалені у справі судові рішення підлягають зміні.
Згідно з пунктом першим статті 351 КАС (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, яка набрала чинності 08.02.2020 та підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до пункту 2 розділу II ''Прикінцеві та перехідні положення'' зазначеного Закону) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин третьої, шостої статті 139 КАС на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 34' 603,23 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 52, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2018 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 змінити, позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''Метінвест Інжиніринг'' задовольнити частково: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 04.12.2017 №0007824711 в частині визначення суми грошових зобов`язань із штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2'306' 882,25 грн; в іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ''Метінвест Інжиніринг'' відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Метінвест Інжиніринг'' судовий збір у розмірі 34' 603,23 грн (тридцять чотири тисячі шістсот три грн. 23 коп.).
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Є.А. Усенко І.А. Васильєва   М.М. Гімон