ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/4877/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Подобєда І.М., Березкіної О.В.
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Кузьменко В.С., ордер серія ДП № 2306/022  від 17.09.2020 р.,  адвокат;
від відповідача: Грицай Т.Г., довіреність № 3  від 06.07.2020 р.,  представник;
від третьої особи: Коляда І.С., довіреність № 4021  від 05.06.2020 р.,  представник;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020, ухвалене суддею Юзіковим С.Г., повний текст якого складений 25.05.2020, у справі №904/4877/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", м. Дніпро 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Дніпро 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, м. Дніпро
про витребування майна з чужого незаконного володіння,    

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" (далі – Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - Відповідач), у якому просить витребувати з чужого незаконного володіння Відповідача транспортний засіб ГАЗ-САЗ-35 № НОМЕР_2 та передати транспортний засіб Позивачеві.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 у справі №904/4877/19 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України  "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби.
Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації.
Тобто, процес повернення залучених під час мобілізації транспортних засобів нерозривно пов`язаний з оголошенням демобілізації.
При цьому, відповідно до п. 4 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14 січня 2015 року № 15/2015 постановлено: "4. Провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію"".
Таким чином, відповідно до Указу №15/2015 оголошено демобілізацію військовослужбовців, а значить вищезазначений транспортний засіб, що належить на праві власності ТОВ "Україна" підлягає поверненню власнику.
Також посилається на ч. 2 ст. 353 ЦК України, відповідно до якої, в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Оскільки воєнний чи надзвичайний стан в Україні чи окремих її місцевостях не оголошувався, то вилучення у Позивача майна було незаконним.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що Указ Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 №15/2015 та визначені заходи направлені на реагування на загрози національній безпеці держави і не стосується самого факту демобілізації, а тільки звільнення в запас військовослужбовців, які призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303 "Про часткову мобілізацію" і ніяк не залучених по мобілізації транспортних засобів. В Україні особливий період діє з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію" до теперішнього часу, рішення Президента України про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймалося.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2020 (колегія суддів: головуючий-доповідач – Іванов О.Г., судді – Березкіна О.В., Подобєд І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 у справі №904/4877/19; розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 02.09.2020. 
01.09.2020 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту    2.4.6    Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/4877/19 у зв`язку з    відпусткою судді Березкіної О.В.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020, справу №904/4877/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Подобєд І.М., Антонік С.Г., якою 02.09.2020 дану справу прийнято до свого провадження.
У судовому засіданні 02.09.2020 оголошено перерву до 17.09.2020.
17.09.2020 у судовому засіданні оголошено перерву    до 13.10.2020.
13.10.2020 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту    2.4.6    Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/4877/19 у зв`язку з    відпусткою судді Антоніка С.Г.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020, справу №904/4877/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Подобєд І.М., Березкіна О.В., якою цього ж дня дану справу прийнято до свого провадження.
В судовому засіданні 13.10.2020 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Указом Президента України від 17.03.2014  №303/2014 "Про часткову мобілізацію" постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Відповідно до наряду Царичанського об`єднаного районного військового комісаріату (далі Царичанський ОРВК) Позивача за Актом приймання-передачі від 07.08.2014 передано, а Царичанським ОРВК прийнято транспортний засіб - автомобіль ГАЗ-САЗ-35 № НОМЕР_2 , належний Товариству з обмеженою відповідальністю "Україна" на праві власності.
16.08.2014 наведений автомобіль передано Відповідачеві, про що свідчить довідка прийому машини, яка належить Позивачеві та акт технічного стану № 236 від 20.08.2014. За даними Відповідача, зазначений автомобіль на час вирішення перебуває у користуванні Відповідача. 
02.09.2019 Позивач, посилаючись на ст.6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указ Президента України №15/2015 від 14.01.2015 "Про часткову мобілізацію", направив до Царичанського ОРВК листа про невідкладне повернення наведеного вище транспортного засобу, що належить на праві власності Позивачеві.
За даними Позивача, відповідь на зазначений лист йому не надходила, спірний транспортний засіб не повернуто.
Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз положень Указу Президента України від 14.01.2015  №15/2015  свідчить, що  в країні не проводилася повна демобілізація, через що умови, за настання яких передбачено повернення транспортних засобів, залучених під час мобілізації, не настали. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII).
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (ст. 1 Закону № 3543-XII).

Згідно зі ст. 6 Закону України  "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. 
Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.
Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації.
Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями.
Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби.
Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації.
Порядок компенсації шкоди, завданої транспортним засобам внаслідок їх залучення під час мобілізації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підприємства, установи і організації зобов`язані, серед іншого, забезпечувати в разі мобілізації доставку техніки на збірні пункти та у військові частини згідно з мобілізаційними завданнями (замовленнями). 

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Національну гвардію України" Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.
Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України "Про Національну гвардію України" передбачено, що основними функціями Національної гвардії України є: захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1921 затверджено Положення про військово-транспортний обов`язок (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2017 №405) (далі - Положення № 1921), відповідно до пунктів 2 та 5 якого військово-транспортний обов`язок встановлюється з метою забезпечення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (далі - військові формування) на період мобілізації та у воєнний час у транспортних засобах. Вилучення (відчуження) транспортних засобів здійснюється районними (міськими) військовими комісаріатами на підставі розпоряджень місцевих держадміністрацій в обсягах лімітів та відсоткових норм вилучення, затверджених Кабінетом Міністрів України, як окремо, так і у складі спеціальних формувань, які передаються військовим формуванням на період мобілізації та у воєнний час.
Ліміти вилучення (відчуження) транспортних засобів за типами та марками (крім мотоциклів і гужового транспорту) для підприємств, установ, організацій, районів і міст встановлюються у мирний час відповідними місцевими держадміністраціями за поданням військових комісаріатів (пункт 11 Положення №1921).

Питання повернення власникам транспортних засобів, які було вилучено за частковою мобілізацією, регламентується статтями 30 та 37 Положення №1921, відповідно до яких, повернення підприємствам, установам та організаціям транспортних засобів і техніки здійснюється військовими частинами (підрозділами), установами та організаціями військових формувань, для задоволення потреб яких вони залучалися, протягом 30 календарних днів з дати оголошення Указу Президента України "Про демобілізацію", або виплати їм коштів за рахунок державного бюджету протягом 5-ти років через військові комісаріати, які здійснили таке залучення.
Отже, як ч. 3 ст. 6 Закону № 3543-XII, так і ст. 30 та 37 Положення №1921 встановлюють, що повернення власникам транспортних засобів, які було вилучено за частковою мобілізацією, має відбутися протягом 30 календарних днів з дати оголошення Указу Президента України "Про демобілізацію".

Пунктами 1, 3, 4 Указу Президента України від 14.01.2015  №15/2015 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом № 113-VIII від 15.01.2015, постановлено: 
- оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію (далі  мобілізація) у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом; 
- здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву; 
- провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію".
          
Отже, Указ Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 №15/2015 та визначені ним заходи, направлені на реагування на загрози національній безпеці держави, спрямований на проведення протягом 2015 року часткової мобілізації; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, а в частині демобілізації стосується лише  звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303 "Про часткову мобілізацію" і ніяк не стосується залучених по мобілізації транспортних засобів. 
          
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (ст. 1 Закону № 3543-XII).
Аналіз положень даного Указу Президента України свідчить, що Президентом України не приймалося рішення про проведення комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу, а лише проводилася ротація  військовослужбовців. 
При цьому, спочатку проводився частковий призов військовозобов`язаних, а після цього демобілізували військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303 "Про часткову мобілізацію". 
Отже, в Україні рішення Президента України про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймалося.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що через звільнення на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, транспортний засіб - автомобіль ГАЗ-САЗ-35 № НОМЕР_2 , належний на праві власності ТОВ "Україна", та вилучений у нього під час мобілізації, підлягає поверненню власнику. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки умови, за настання яких передбачено повернення транспортних засобів, залучених під час мобілізації, не настали.

Доводи заявника апеляційної скарги з посиланням на ч. 2 ст. 353 ЦК України про те, що оскільки воєнний чи надзвичайний стан в Україні чи окремих її місцевостях не оголошувався, то вилучення у Позивача майна було незаконним, є передчасними, оскільки:
- підставою передачі транспортного засобу - автомобіля ГАЗ-САЗ-35 №280-53 АА від Позивача до Відповідача була не ст. 353 ЦК України, а наряд Царичанського об`єднаного районного військового комісаріату, виданий в межах повноважень, передбачених ст. 6 Закону України  "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на виконання Указ Президента України від 17.03.2014  №303/2014 "Про часткову мобілізацію";
- вищезазначений наряд (розпорядження) Царичанського об`єднаного районного військового комісаріату не скасований, недійсним не визнаний; доказів звернення з відповідним позовом до адміністративного суду Позивачем не надано;
- визнання недійсним (незаконним) вищезазначеного наряду (розпорядження) Царичанського об`єднаного районного військового комісаріату не є предметом позову у даній справі (принаймні така вимога відсутня у прохальній частині позовної заяви). 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що  розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд, -                                                                 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 у справі №904/4877/19 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 у справі №904/4877/19 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", м. Дніпро за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.10.2020.

Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                               О.В. Березкіна