ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12958/19                                                                 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Ткаченка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2020 року, суддя Шрамко Ю.Т., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
- визнати відмови від 31 травня 2018 року та від 13 травня 2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком №1 протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1, починаючи з 27 лютого 2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код ЄДРПОУ 42098368) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 17 січня 2019 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-VIII, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 лютого 2018 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії. До заяви останньою було додано трудову книжку, довідку про заробітну плату та документи про стаж, які були прийняті спеціалістом управління та зареєстровані за №1599, що підтверджуються наявною в матеріалах справи копією розписки-повідомлення.
Листом від 31 травня 2018 року №10792/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що пільгова довідка без номеру, яка видана Київською стоматологією, оформлена не належним чином, як це передбачено додатком №5 (відсутній кутовий штамп, дата та номер реєстрації), у зв`язку з чим не може бути врахована як документ, що підтверджує роботу за Списком №1. Також позивачку повідомлено про те, що відсутній акт перевірки достовірності видачі цієї довідки, у зв`язку з чим для призначення пільгової пенсії не має підстав.
17 січня 2019 року позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія розписки-повідомлення.
Листом від 13 травня 2019 року №98425/03 ОСОБА_1 повідомлено про те, що відсутні підстави для призначення пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з тим, що згідно пільгової довідки від 28 листопада 2018 року №54, виданої Комунальним підприємством "Київська стоматологія" не зазначені періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати, а посилання на Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 є невірним. Також, у листі зазначено, що не надані результати атестації робочих місць у 1999 році, а у наказах від 28 квітня 2004 року №67, від 23 квітня 2009 року №57 та від 23 квітня 2014 року №44а зазначено, що атестовані робочі місця рентгенлаборанта №1,2,3, проте не надана інформація, на якому робочому місці працювала позивач.
Окрім того,  відмовляючи у  призначенні  пенсії  позивачці  за віком на пільгових умовах згідно заяви від 17.01.2019 року, відповідач у вказаному листі  послався на відсутність у поданих позивачкою документах  пільгового стажу.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058). 
Згідно п.2 Прикінцевих положень Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. 
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Частиною 1 статті 114 Закону № 1058 визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. 
На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058).
Згідно з абзацом 1 пункту "а" та пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах та працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637) встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, чинним законодавством передбачено підтвердження спеціального трудового стажу у тому числі уточнюючою довідкою.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року. 
Пунктами 1 та 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (надалі - Порядок № 442) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідно до пунктом 4 вказаного Порядку атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обгрунтування  віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо  шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і  організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни,  характеру і безпеки праці. 
Підпунктами 4.1 та 4.2 пункту 4 Порядку № 383 встановлено, що зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 року. Це, на переконання суду, означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах  для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і  важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за  віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника. 
У відповідності до пунктів 8, 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Водночас, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках № 1 та №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 591/6579/16-а, від 10 жовтня 2019 № 234/4585/17, від 31 жовтня 2019 у справі № 460/5271/16-а.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зокрема, до Розділу ХІХ Списку № 1 включено посади рентгенолаборантів, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюорографічних кабінетах. 
Зазначена постанова втратила чинність 03.08.2016 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461, яка набрала чинності з 03.08.2016 року, затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зокрема, були внесені зміни до до Розділу ХІХ Списку № 1, зокрема, щодо рентгенолаборанта та передбачена позиція ренгентлаборанти зайняті відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок), а також у даний розділ включені посади молодших спеціалістів з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодших спеціалістів з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).
Варто зазначити, що на підставі пункту 4.14 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2007 року № 742 «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою» посаду «рентгенолаборант» віднесено до молодших спеціалістів з медичною освітою.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що ця позиція Списку №1 поширена і на рентгенолаборантів, у т. ч. рентгенівських відділень (кабінетів), за умови зайнятості повний робочий день на роботах і в умовах, передбачених Списком № 1, що має бути підтверджено результатами атестації робочих місць за умовами праці.
Відповідно до п.п.1, 2, 4, 6, 9, 10, 11 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. № 442 (в редакції, чинній станом на час проведення атестації робочих місць у 2009 та 2014 роках), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. 
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років.
Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Як убачається із матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки, ОСОБА_1 з 01 вересня 1997 року працювала на посаді рентгенлаборанта стоматологічної поліклініки міста Київ. На підставі наказу №2 від 05 січня 1999 року (а.с.71) та наказу №67 від 28 квітня 2004 року (а.с.60) були проведені атестації робочого місця позивачки - рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету.
Відповідно до наказу №32а від 21.04.1997 року Стоматологічної поліклініки Мінського району м Києва від 21.04.1997 року віднесено до персоналу категорії А з допуском роботи ренген лаборантів (заключення диспансерної медкомісії від 11.04. 1997 року, у т.ч. ОСОБА_1 . Аналогічні накази були прийняті  від 28 серпня 1998 року №68 та від 24.04.1999 року № 34а  (а.с. 32-34).
Окрім того, згідно Переліку робочих місць, посад та професій стоматологічної полікіліки Мінського району, працівникам, яким  підтверджується право на  пільгового забезпечення за віком, затвердженого  наказом №2 від 01.05.1999 року  професія (посада)  ренгенлаборант віднесена до Списку №1, позиція за списком 19.
Таким чином, твердження відповідача щодо відсутності відомостей про проходження позивачем атестації робочого місця у 1999 році з посиланням на відсутність відповідної копії наказу та не зазначення у наказі від 28 квітня 2004 року №67 посади, на якій перебувала позивач, є безпідставними, оскільки вказані відомості містяться у трудовій книжці, а тому не потребують додатково доказування. Більш того, надання додаткових відомостей, у разі наявності записів в трудовій книжці чинним законодавством не передбачено.
Стосовно не зазначення в уточнюючій довідці від 28 листопада 2018 року №54  періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати, невірне посилання  на Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461, не надання інформації на якому робочому місці працювала ОСОБА_1 відповідно до наказів про результати проведення робочих місць від 23 квітня 2009 року №57 та від 23 квітня 214 року №44а, суд виходить з наступного.
Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем разом з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах були надані, у тому числі, оригінал трудової книжки, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Комунальним некомерційним підприємством "Київська стоматологія" №54 від 28 листопада 2018 року, копії відповідних наказів, що підтверджують роботу позивача на посаді рентгенлаборанта, проте, як вказує відповідач, інформації з даних документів недостатньо для обчислення пільгового стажу позивачу.
Частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
У відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому, пунктом 4.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем вчинено усі дії та подано усі наявні в неї документи, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах.
Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що відповідачем вчинялись будь-які дії щодо витребування необхідних додаткових документів, а не вчинення органами Пенсійного фонду України таких дій, на думку суду, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки надані останнім документи містять усі необхідні реквізити та відомості, які дають право позивачу для зарахування спірних періодів до пільгового стажу, у тому числі, за Списком №1.
Водночас, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем у порядку, встановленому законом, було прийнято обгрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії, а лист, яким позивача повідомлено про відсутність правових підстав для її призначення не може свідчити про правомірність дій відповідача в цій частині та дотримання останнім вимог чинного законодавства. 
Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено правомірності відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за нормами статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача в цій частині. 
Окрім того, в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у спірний період позивачка працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, надала до пенсійного органу всі необхідні документи, які підтверджують роботу за професією (посадою) яка віднесена до Списку №1, тоді як  відповідач протиправно відмовився зарахувати такий період до пільгового стажу, про що зазначив у своєму листі від 13.05.2019 року за №98425/03 (а.с. 84). 
Колегія суддів зазначає, що позивачка, незважаючи на відмову пенсійного органу призначити пенсію на пільгових умовах згідно Списку №1, питання зарахування до пільгового стажу всього періоду роботи на посаді ренген лаборанта, починаючи з 01.09.1997 року не ставила та не заявляла вимог про зарахування до пільгового стажу всього періоду роботи на посаді ренген лаборанта.
Як вже зазначено судовою колегією, однією із підстав для відмови у призначенні пенсії, пенсійний орган зазначив  відсутність документального підтвердження пільгового стажу.
Оскільки в ході апеляційного розгляду справи колегією суддів було встановлено, що позивачка, починаючи з 01.09.1997 року, працювала на посаді ренген лаборанта, тобто займала професію (посаду), що передбачена Списком №1, тоді як пенсійний орган відмовився зарахувати пільговий стаж до стажу, який дає право на  пільгову пенсію у зв`язку з відсутністю необхідних документів, колегія суддів вважає за можливе для повного захитсту ітересів позивчаки вийти за межі заявлених позовних вимог відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України та прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу, період роботи ОСОБА_1 на посаді ренген лаборанта з 01.09.1997 року по по 24.06.2016 року, що становить 18 років 10 місяців відповідно до довідки №54 від 28.11.2018 року (а.с.18).
Що стосується рішення суду в частині відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладеної у листі від 31 травня 2018 року №10792/03,  то колегія суддів  погоджується із висновками суду  першої інстанції  про необгрунтованість заявлених позовних вимог про визнання відмови  від 31.05.2018 року в призначенні пенсії за віком   ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №1, оскільки позивачкою під час подачі заяви про призначення пенсії від 27.08.2018 року не було надано необхідного пакета документів відповідачу, зокрема, належним чином оформленої уточнюючої довідки.
Окрім того, позивачка фактично погодилась з такою відмовою, не оскаржила її у встановленому законом порядку, а оформила документи у відповідності до вимог чинного законодавства та подала їх до пенсійного органу разом з заявою від 17.01.2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №1).
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже зазначено колегією суддів, пільговий стаж позивачки за Списком № 1 підтверджено поданими до пенсійного органу та до суду документами, а тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є протиправним.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині суд першої інстанції  зазначив, що відповідачем протиправно не вчинено дій, направлених на витребування необхідних для призначення пенсії  документів за заявою позивача від 17 січня 2019 року, тобто, не повно та не всебічно розглянуто поданий останньою пакет документів, а тому суд, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-VIII, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.
В ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що всі необхідні документи для призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачкою були надані, у т.ч. накази  про проведення атестації, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, трудову книжку.
Зазначені документи у повній мірі підтверджуть наявність у позивачки пільгового стажу для призначення пенсії, який становить 18 років 10 місяців за період з 01.09.1997 року по 24.06.2016 року.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачки, за захистом якого вона звернулась до суду, судова колегія враховує вищезазначені доводи та встановлені у справі  обставини, та вважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки має бути саме  зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити  та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 17 січня 2019 року. 
Правова позиція у подібних правовідносинах була  висловлена Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2019 року №233/6303/16-а.
Обрання саме такого способу захисту порушеного права позивачки не впливає на наявність у пенсійного органу дискреційних повноважень щодо призначення пенсії, так як судом в ході розгляду справи встановлено протиправність відмови відповідача у призначенні  позивачці пенсії на пільгових умовах за Списком №1 за наявності всіх правових підстав, зокрема: надання всього пакету необхідних документів, наявність трудового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 червня 2020 року підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання призначити та виплатими пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 та ухвалення в цій частині нового судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 на посаді ренген лаборанта з 01.09.1997 року по 24.06.2016 року, що становить 18 років 10 місяців відповідно до довідки №54 від 28.11.2018 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити   ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 17 січня 2019 року.
В решті рішення суду  залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2020 року в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового стажу період роботи   ОСОБА_1 на посаді ренген лаборанта з 01.09.1997 року по 24.06.2016 року, що становить 18 років 10 місяців відповідно до довідки №54 від 28.11.2018 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 17 січня 2019 року.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач:                                                                      Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.