П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4642/20	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ) та просив: визнати протиправними дії щодо відмови йому в перерахунку довічного грошового утримання починаючи з лютого 2020 року; зобов`язати провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з лютого 2020 року згідно довідки ДСА України в Одеській області №5-730/20 від 16 березня 2020 року, виходячи із 90% суддівської винагороди, яка складає 141885 грн..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення ГУПФУ №2596 від 18 березня 2020 року "Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці" відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та зобов`язав ГУПФУ здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 90 % суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 16 березня 2020 року № 5-730/20/вих, починаючи з 19 лютого 2020 року. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ГУПФУ подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді.
Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що на підставі подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачу призначено пенсійним органом щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітку.
Також матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням №10 від 23 лютого 2016 року згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 50153031 від 11 лютого 2015 року позивачу встановлено довічне грошове утримання в розмірі 16650,18 грн.   з розрахунку 90 % від заробітної плати.
16 березня 2020 року Територіальним управлінням ДСА в Одеській області видано позивачу довідку №5-730/20/вих. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 19 лютого 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці  складає 141885,00 грн., у тому числі: посадовий оклад  у розмірі 78825,00 грн.; доплата за вислугу років (80%) 63060,00 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в сумі 0,00 грн.; доплата за науковий ступінь 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці; щомісячна доплата  відповідно до ч.6 ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 0,00 грн.  (а.с.11).
Суд встановив, що 02 березня 2020 року позивач звернувся із заявою до пенсійного органу, в якій просив провести перерахунок пенсії у зв`язку з збільшенням заробітної плати.
За результатами розгляду вказаної заяви ГУПФУ було прийнято рішення про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
У рішенні пенсійний орган зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року по справі №1-15/2018 (4086/16) визнано таким, що не відповідає  Конституції України  п.25 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», але на даний час відсутні порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання  суддів у відставці з урахуванням вказаного  рішення Конституційного  Суду, а тому позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання до надходження роз`яснень щодо порядку проведення такого перерахунку.
Винесення вказаного рішення та відмова в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і стало підставами для звернення з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020  Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а тому з 19 лютого 2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення  статті 142 Закону №1402-VIII, якими передбачено, що суддя у відставці має право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.
Преамбулою Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року
№1402-VIII (далі Закон №1402-VIII, в редакції станом на час звернення позивача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання в 2020 році) передбачено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Зі змісту положень статті 135 Закону №1402-VIII вбачається, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:
1) вислугу років;
2) перебування на адміністративній посаді в суді;
3) науковий ступінь;
4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Положеннями статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до п.25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII (в редакції до 18 лютого 2020 року) право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивача перераховувалось та виплачувалось як судді, що не пройшов кваліфікаційне оцінювання.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 (далі Рішення)  положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону№1402-VIII визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними).
Згідно положень п.16 та 17 вказаного рішення, Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному  Законом №1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Запровадження згідно із положеннями  пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої  статті 126 Основного Закону України  щодо гарантування незалежності суддів  Конституцією  і законами України.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (ч.2 ст.152 Конституції України).
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення  Закон №1402-VIII передбачає однаковий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та не залежить від не/підтвердження таким суддею за результатами кваліфікаційного оцінювання відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді).
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до ГУПФУ за перерахунком пенсії надав довідку ДСА України в Одеській області №5-730/20 від 16 березня 2020 року станом на 19 лютого 2020 року, яка, на думку колегії суддів, та з урахуванням ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII та рішення  Конституційного Суду України є належною підставою для перерахунку позивачу з 19 лютого 2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Наведені висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 червня 2020 року за наслідком розгляду зразкової адміністративної справи №620/1116/20.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними зазначення ГУПФУ в спірному рішенні таку підставу для відмови в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці як очікування роз`яснень щодо порядку проведення такого перерахунку, оскільки відповідний порядок вже передбачений діючим законодавством, зокрема, Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений постановою Правління ПФУ від 25 січня 2008  року №3-1, та ч.4 ст.142 Закону, при цьому відповідач, як суб`єкт владних повноважень у відповідності до ст.19 Конституції України повинен діяти виключно у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Жодних інших підстав для відмови в перерахунку довічного грошового утримання позивача пенсійним органом зазначено не було.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ №2596 від 18 березня 2020 року та зобов`язання ГУПФУ здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19 лютого 2020 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, доводи апеляційної скарги з приводу того, що підвищення суддівської винагороди не відбулось, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки до винесення Конституційним Судом України Рішення розмір суддівської винагороди був диференційованим в залежності від підтвердження суддею за результатами кваліфікаційного оцінювання відповідності займаній посаді (у разі підтвердження відповідності займаній посаді розмір винагороди більший, ніж до того) та саме після винесення вказаного рішення розмір суддівської винагороди суддів, які не підтверджували відповідність займаній посаді, зрівнявся з суддівською винагородою суддів, що вже підтвердили, тобто вказаний розмір фактично підвищився, що і є підставою для перерахунку довічного грошового утримання.
Інших доводів та обґрунтувань вимог ГУПФУ, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права під час вирішення спірних правовідносин судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а ГУПФУ під час апеляційного провадження зазначено не було. 
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів  статті 139 КАС України  підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Єщенко О.В.