ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 300/2540/19 пров. № А/857/10889/20	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадської організації "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року про забезпечення позову, головуючий суддя – Микитюк Р.В., ухвалена о 11:25 год. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Громадська організація "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО", про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом  до Івано-Франківської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа - Громадська організація "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" про визнання протиправним і скасування п. 29 рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 року №91-25 та зобов`язання до вчинення дій.
Представником позивача через канцелярію до суду першої інстанції подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ГО "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" та будь-яким іншим особам (підрядним, субпідрядним, проектним організаціям) проводити будівельні роботи з будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в районі вул. О. Кисілевської у м. Івано-Франківську (кадастровий номер 2610100000:08:010:0441) до набрання сили рішення по даній справі.
Подана заява обґрунтована тим, що 10.06.2020 року ГО "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" на будівельному майданчику розпочато  виконання земляних робіт, на території вирито котловани і траншеї, спостерігається постійний рух людей і транспорту. У даному випадку протиправні дії забудовника полягають у проведенні будівельних робіт на спірній земельній ділянці по вул. Кисілевської в м. Івано-Франківську без дозволу на будівельні роботи. А також порушено право позивача як право законного землекористувача земельної ділянки площею 0,0771 га кадастровий номер 2610100000:08:010:0363 по вул. О. Кисілевської, 41 в м. Івано-Франківську з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року заяву представника ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено частково; забезпечено позов у адміністративній справі №300/2540/19 шляхом заборони ГО "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" проводити будівельні роботи в частині забудови земельної ділянки площею 0,0404 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер 2610100000:08:010:0441) до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Громадською організацією "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" подано апеляційну скаргу на неї, в якій апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову постанову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що на спірній земельній ділянці не проводиться жодних будівельних робіт, жодних загроз можливого невиконання рішення суду не існує, оскільки у даних правовідносинах не ставиться під сумнів право користування апелянтом земельною ділянкою. Апелянт зазначає, що заходи забезпечення адміністративного позову не відповідають обсягу заявлених позовних вимог у даній адміністративній справі, а також відсутня очевидна загроза утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
В судовому засіданні представники третьої особи підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржену ухвалу суду незаконною та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З наведеного слідує, що п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України фактично передбачено дві окремі правові  підстави для забезпечення позову розділені  сполучником «або», а зокрема: 
1)          невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; або
2)          невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено у тому числі, й шляхом зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту.
Таким чином, діючою нормою ст. 151 КАС України передбачена можливість забезпечення позову шляхом зупиненням дії індивідуального акту.
Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, а  тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2016 року ОСОБА_1 придбала житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно складається з житлового будинку - житловою площею 33,3 кв.м., загальна площа 42,8 кв.м. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0878 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2610100000:08:010:0363 (пункт 1.1 договору).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-2603766222018 від 19.07.2018 року, площа земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:08:010:0363 зменшилась до 0,0771 га.
Позивач звернулась до суду із даним позовом про визнання протиправним та скасування п. 29 рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2019 року №91-25 "Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки" про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості та передачі її у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_2 площею 0,0771 га кадастровий номер 2610100000:08:010:0363, зобов`язання Івано-Франківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та затвердити проект технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (в натурі)  на місцевості та передачі її у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_2 площею 0,0771 га кадастровий номер 2610100000:08:010:0363, визнати протиправним та скасування п.9.2 рішення Івано-Франківської міської ради від 07.06.2019 року №140-26, яким Івано-Франківській міській раді надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки в районі вул. О. Кисілевської, визнання протиправним та скасування п.18 рішення Івано-Франківської міської ради від 18.12.2019 року №404-34 "Про розгляд клопотань фізичних та юридичних осіб з земельних питань", яким затверджено Івано-Франківській міській раді технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 0,0367 га в районі вул. О. Кисілевської, кадастровий номер 2610100000:08:010:0363, визнання протиправними дій відділу Держгеокадастру у м. Івано-Франківську щодо зміни площі земельної ділянки на 0,0404 га та 0,0367 га (кадастровий номер 2610100000:08:010:0363) та зміни цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), зобов`язання відділу Держгеокадастру у м. Івано-Франківську відновити відомості Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0771 га кадастровий номер 2610100000:08:010:0363 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. О. Кисілевської, 41 в м. Івано-Франківську та анулювати відомості Державного земельного кадастру щодо зміни площі земельної ділянки на 0,0404 га та 0,0367 га (кадастровий номер 2610100000:08:010:0363) та зміни цільового призначення на землі запасу (земельні ділянки кожного категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).
Судом встановлено, що ГО «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» передано у постійне користування земельну ділянку з кадастровим номером 2610100000:08:010:0441 загальною площею 0,2870 га.
Відповідно до фрагменту детального плану території для будівництва багатоквартирних житлових будинків для учасників АТО в районі вул. Гната Хоткевича, земельна ділянка виділена ГО «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» кадастровий номер 2610100000:08:010:0441 загальною площею 0,2870 га накладається на земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:08:010:0363, яка є предметом спору у даних правовідносинах. 
В заяві про забезпечення позову позивачем зазначається те, що на земельній ділянці, щодо якої виник спір на вулиці О. Кисілевської, 41 у м. Івано-Франківську, фактично розпочаті будівельні роботи, а саме знято верхній шар ґрунту та викопано траншеї для проведення комунікацій, що підтверджується долученими фотосвітлинами та не заперечується третьою особою.
Зібраними доказами у справі підтверджуються спричинені незворотні  негативні наслідки для заявника і наявність таких наслідків істотно ускладнює, а здебільшого і  унеможливлює ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При  цьому, вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.
Пленумом Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" також   висвітлено правову позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, в якій зазначено, зокрема, що судам необхідно враховувати, що, згідно з ч. 3 та 4  ст. 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Відповідно до ч. 2 ст. ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Оцінка такої відповідності  та співмірності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі  "Пантелеєнко проти України"  зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі  "Дорани проти Ірландії"  Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні  справи  "Каіч   та  інші проти  Хорватії"  (рішення  від 17  липня 2008  року), "Салах Шейх проти Нідерландів"  ефективний засіб  - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року. Європейський Суд  з прав  людини вказав,  що для  Конвенції було  б неприйнятно,  якби стаття  13  декларувала право  на ефективний  засіб захисту,  але без   його практичного  застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного  Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у  справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову вважаю, що задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтованим та співмірним позовним вимогам. У даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У даному випадку невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони ГО "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" проводити будівельні роботи в частині забудови земельної ділянки площею 0,0404 га по вул. О. Кисілевської місто Івано-Франківськ (кадастровий номер 2610100000:08:010:0441) до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, оскільки предметом спору у даній справі є скасування рішень та визнання дій протиправними щодо земельної ділянки площею 0,0404 га, а не в цілому земельної ділянки площею 0,2870 га за кадастровим номером 2610100000:08:010:0441, що відводилася ГО "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" для будівництва багатоквартирних будинків інвалідам АТО.
Підсумовуючи зазначене,  прийняте судом першої інстанції рішення щодо  забезпечення позову є співмірним та  відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідатиме інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -   

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації "Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО" залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року про забезпечення позову у справі №300/2540/19 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 30.10.2020 року.