ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2020 р. 	Справа № 520/10126/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
представника позивача Омельченка О.В.,
представника відповідача Зеленохатова І.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР", Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.02.20 року по справі № 520/10126/19
за позовом           Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР"      
до           Головного управління ДПС у Харківській області                    
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Публічне акціонерне товариство "КОННЕКТОР", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №00001671401 від 04 червня 2019 року;
- стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області на користь Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР" судові витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №00001671401 від 04 червня 2019 року в частині нарахування податкового зобов`язання за період січень, лютий 2017 року в сумі 315032,92 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 78758,24 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 
Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР" (просп. Гагаріна, буд. 98,м. Харків,61140, код ЄДРПОУ 14312275) судові витрати в розмірі 1829,50 грн. (одна тисяча вісімсот двісті дев`ять грн. 50 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, код ЄДРПОУ 43143704).
Не погодившись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.  Вказує, що ставка земельного податку в розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що перебуває в користуванні платника податку, введена в дію Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №542/17 від 22 лютого 2017 року "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", має застосуватись не раніше 1 січня 2018 року, а тому у Головного управління ДФС у Харківській області були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Вважає, що пункт 4 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 20.12.2016 № 1791-У1І1 “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році”, яким встановлено, що в 2017 році до відповідних рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовувати вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, не регулює спірні правовідносини та неправомірно застосована відповідачем.
Відповідач, також не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що задовольняючи частково позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині нарахування позивачу суми грошового зобов`язання за період січень, лютий 2017 року в сумі 315032,92 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 78758,24 грн.
Представник позивача  в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заперечував проти апеляційної скарги відповідача.
Представник відповідача в судовому засіданні свою  апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, зазначив, що. рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування  в цій частині не вбачає. Натомість просив скасувати рішення суду в іншій частині та відмовити в задоволенні позову повністю.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача  підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення  з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Рішенням виконавчого комісії Харківської міської ради від 29.06.2000 р. №903 ВАТ "Коннектор" була надана у постійне користування земельна ділянка площею 6,74304 за адресою: АДРЕСА_1 та по пр. Гагаріна, 98, для експлуатації адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 47039938. (а.с.80-84)
Листом ГУ ДФС у Харківській області №16577/10/20-40-14-01-15 від 02.04.2019 р. запропоновано позивачу надати інформацію та її документальне підтвердження, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зокрема, щодо розрахунку земельного податку за земельною ділянкою І-ХР №003482 за період з 01.07.2016 р. по 30.09.2018 р. та навести нормативно-правові акти, згідно яких застосовувались ставки податку у розмірі 1%. (а.с.69)
Позивачем на запит відповідача надано відповідь від 04.04.2019 р., в якій зазначено, що ставка земельного податку визначалась на підставі п.5.2 Додатку №3 до Рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про регулювання питань справляння податків на території м. Харкова відповідно до норм ПК України" від 12.01.2011 р. №126/11 в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні, з урахуванням індексації.  (а.с.73-79)
Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ “Коннектор” податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт від 15.04.2019 №1249/20-40-14-01-08/14312275. (а.с.13-18)
За даними акту перевірки, відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ХР №003482 від 12.07.2000 ПАТ “Коннектор” надано у постійне користування 6,4304 гектарів землі за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з планом землекористування (кадастровий номер 6310138800:04:011:0001). За період з 01.01.2017 по 30.09.2018 ПАТ “Коннектор” задекларовано земельного податку у сумі 2 219 975,61 гривень. (зв. бік а.с.15)
Перевіркою встановлені порушення, зокрема, п.274.2 ст.274, п.284.1 ст.284 ПК України, з урахуванням п.1.2, 1.2.1 додатка 2 до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р. №542/17 "Про місцеві податки і збори у м.Харкові" та занижено земельний податок на загальну суму 3307845,68 грн., у тому числі за 2017 р. на суму 1890197,53 грн., за 9 місяців 2018 р. на суму 1417648,15 грн.
За результатами перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 04.06.2019 №00001671401 про нарахування земельного податку у сумі 3 307 845,68 грн. та застосування штрафу у сумі 826 961,42 грн., всього 4 134 807,10 грн. (а.с.12)
Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 04.06.2019 №00001671401, звернувся зі скаргою до ДФС України. (а.с.25-27)
Рішенням ДФС України від 16.08.2019 р. податкове повідомлення-рішення від 04.06.2019 №00001671401 залишено без змін, а скарга без задоволення (а.с.29-30)
Не погодившись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №00001671401 від 04 червня 2019 року в частині нарахування податкового зобов`язання за період січень, лютий 2017 року в сумі 315032,92 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 78758,24 грн., суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та  не доведеності відповідачем правомірності прийнятого   ним рішення в цій частині, оскільки рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання “Про місцеві податки і збори у місті Харкові” від 22.02.2017 № 542/17 підлягає застосуванню при визначенні ставок податку на нерухоме майно за 2017 рік з дати набрання чинності - 01.03.2017 р., про що зазначено в самому рішенні Харківської міської ради. 
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та відсутності правових підстав для їх задоволення.
Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду першої інстанції частково не погоджується з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,  зокрема з акту перевірки позивача, при розрахунку суми земельного податку підприємством невірно визначено ставку податку, чим порушено п.274.2 ст.274, п.284.1 стг.284 Податкового кодексу України, з урахуванням п.1.2, п.п. 1.2.1 додатка 2 до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" та занижено земельний податок на загальну суму 3 307 845,68 грн., у тому числі за 2017 рік на суму 1 890 197,53 грн., за 9 місяців 2018 року на суму 1 417 648,15 грн.
Правовою підставою для кваліфікації зазначених порушень та донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість і штрафних санкцій, став висновок відповідача про те, що ставка земельного податку за земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні АТ «КОННЕКТОР» за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 98 (кадастровий номер 6310138800:04:011:0001) становить 3 відсотки від її нормативної грошової оцінки.
До такого висновку Головне управління ДФС у Харківській області дійшло з посиланням на пункт 1.2 додатка 2 до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", згідно з яким ставка земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання, становить відсоток від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених в пп. 1.2.1, а саме - ставка земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання, не зазначених у ст, 92 Земельного кодексу України, становить 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки.
Даючи правову оцінку обставинам  вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місце- самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.
Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним з елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності. Обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної.
Аналогічний підхід знайшов своє втілення у позиції Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської Комісії). Зокрема, у Доповіді «Верховенство права», яка схвалена на 86-му пленарному засіданні Комісії 25-26.03.2011, наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точним, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (п. 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48)
Як встановив Конституційний Суд України у Рішенні від 27.02.2018 №1-рп/20і8, принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини.
Конституційна вимога необхідного дотримання часових рамок для ознайомлення громадян зі змістом нормативно-правових актів знайшла своє вираження також у Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2018 №5-р/2018, в якому зазначено, що принцип верховенства права передбачає внесення законодавчих змін із визначенням певного перехідного періоду (розумного часового проміжку між офіційним оприлюдненням закону і набрання ним чинності), який дасть особам час для адаптації до нових обставин. Тривалість перехідного періоду при зміні правового регулювання суспільних відносин має визначати законодавець у кожній конкретній ситуації
Зазначені конституційні норми кореспондуються з принципом стабільності податкового законодавства, що проголошений у статті 4 Податкового кодексу України (підпункт 4.1.9 пункту 4.1).
Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Стабільність, як одна з основних засад податкового законодавства є визначальним принципом у діяльності податкових органів та виступає гарантією прав, свобод та інтересів платників податків у частині забезпечення правової визначеності при виконанні ними конституційного обов`язку зі сплати податку; Обов`язок реалізації принципу легітимних (законних) очікувань платників податків є обов`язком держави, а не окремого державного органу, чи органу місцевого самоврядування. Втілення та застосування даного принципу має місце як у нормотворчій діяльності, так і у сфері правозастосування.
Оскільки розумний проміжок часу, згідно рішення Конституційного Суду України від 23.05.2018 №5-р/2018, для адаптації платників податків до змін податкового законодавства визначається вимогами принципу стабільності у Податковому кодексі України, даний принцип має основоположне значення та загальнорегулятивну дію для прийняття та оприлюднення нормативно- правових актів про встановлення місцевих податків і зборів та внесення змін до їх елементів.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 265 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю є складовою податку на  майно.
Підпунктом 12.1.2. пункту 12.1. статті 12 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх Повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України). Згідно з підпунктом^, 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до підпункту. 12.4.3 пункту 12.4. статті 12 Податкового кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та; набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пункт 12.5. статті 12 Податкового кодексу України встановлює, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків передбачених підпунктом 12.3.4. цієї статті.
Загальні вимоги щодо оприлюднення рішення встановлені положеннями статті 57 Конституції України, якою унормовано, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.
Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", яким Головне управління ДФС у Харківській області обґрунтувало свій висновок щодо збільшення ставки земельного податку у 2017 році  до 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача, було прийнято 22 лютого 2017 року.
Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Згідно з п. 285.1. ст. 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітнім) періодом для плати за землю є календарний рік, який починається 1 січня і закінчується 31 грудня, того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Отже, якщо рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення, застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.
Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється згідно положень Бюджетного кодексу України.
Так, частиною третьою статті 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, - вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року що передує плановому, - вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Таким чином, спеціальний порядок оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування, встановлений підпунктами 12.3.3., 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є одним з елементів цілісної системи забезпечення стабільності податкового законодавства, що визначена положеннями підпункту 4.1.9, пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.
А тому, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, судова колегія вважає, що ставка земельного податку в розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що перебуває в користуванні платника податку, введена в дію Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №542/17 від 22 лютого 2017 року "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", має застосуватись не раніше 1 січня 2018 року, а тому у Головного управління ДФС у Харківській області були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині нарахування земельного податку за період січень-грудень 2017р.
Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов`язання за період січень-грудень 2017р., податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому воно є незаконним та підлягає скасуванню  в частині нарахування податкового зобов`язання за період січень-грудень 2017р.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР" про скасування податкового повідомлення-рішення  №00001671401 від 04 червня 2019 року на суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб за період березень-грудень 2017р. в розмірі 1 575 164, 60 грн. та за штрафними фінансовими санкціями в розмірі 393 791,20 грн. є протиправним та підлягає скасуванню. Разом з тим рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення  в частині нарахування податкового зобов`язання за період січень, лютий 2017 року в сумі 315032,92 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 78758,24 грн. слід залишити без змін.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Таким чином, належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки за 2017р. 
Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 77 КАС України, частково довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо часткової необґрунтованості заявлених позовних вимог.
Твердження відповідача про те, що підприємством допущено порушення податкового законодавства та занижено податкові зобов`язання з земельного податку за 2017 рік, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Северянін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги позивача.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про  скасування рішення суду першої інстанції в частині, на підставі ст.317 КАС України, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалення нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову. 
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР" - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року по справі № 520/10126/19 - скасувати в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР" про скасування податкового повідомлення-рішення  №00001671401 від 04 червня 2019 року на суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб в розмірі 1 575 164, 60 грн. та за штрафними фінансовими санкціями в розмірі 393 791,20 грн.
Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "КОННЕКТОР" задовольнити частково.
Скасувати податкове повідомлення-рішення  №00001671401 від 04 червня 2019 року на суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб в розмірі 1 575 164, 60 грн. та за штрафними фінансовими санкціями в розмірі 393 791,20 грн.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року по справі № 520/10126/19 -  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Спаскін О.А.	
Судді	    	П`янова Я.В.    Присяжнюк О.В.  	
Повний текст постанови виготовлений  24.12.2020 року