ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7046/20 Справа № 201/8847/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
         за участю секретаря Заворотного К.Я. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири 

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року  ПАТ “Банк Кредит Дніпро” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С. А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири .
В обґрунтування позовних вимог, які уточнювались в ході розгляду справи,  ПАТ “Банк Кредит Дніпро” посилалися на те, що 02 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є ПАТ “Банк Кредит Дніпро”, та ТОВ «Кедр» було укладено договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 220805-0. У подальшому, 02 серпня 2006 року, між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 020806-І, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було подано позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було подано позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Кедр» про стягнення заборгованості. ОСОБА_1 був поданий до суду позов про визнання недійсним зазначеного договору іпотеки. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 . Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року вказане рішення суду залишено без змін. 12 квітня 2016 року, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» подали до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву про забезпечення позову у межах справи № 201/10707/15-ц шляхом накладення арешту на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 260,5 кв. м. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року у справі 201/10707/15-ц заяву ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на вищевказане нерухоме майно ОСОБА_1 . Постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15 квітня 2016 року № 50865952 накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 25 травня 2016 року вказаний арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та заборону відчуження будь-якого майна було зареєстровано у реєстрі, що підтверджується інформаційною довідкою з Державних реєстрів № 67648830 від 08 вересня 2016 року. Тобто, з 25 травня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано обтяження у вигляді арешту спірної квартири. Не погодившись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року про забезпечення позову у справі № 201/10707/15-ц, ОСОБА_1 29 квітня 2016 року подала апеляційну скаргу. 16 серпня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області у справі 201/10707/15-ц (провадження 22-ц/774/4849/16) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року у справі № 201/10707/15-ц про забезпечення позову відхилено, ухвалу залишено без змін. Тобто, ОСОБА_1 з 29 квітня 2016 року відомо про існування заборони відчуження нерухомого майна у вигляді арешту її квартири. ПАТ «Банк Кредит Дніпро» продовжив оскарження судових рішень у справі 201/13253/15-ц про визнання недійсним договору іпотеки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року касаційну скаргу банку задоволено, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2016 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року у справі 201/13253/15-Ц (провадження 22-ц/774/3704/18) апеляційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено, рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 26 березня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено. ОСОБА_1 28 липня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу (зареєстрований в реєстрі за № 1334) продала предмет іпотеки - вищезазначену квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Договір купівлі-продажу від 28 липня 2016 року порушує права ПАТ «Банк Кредит Дніпро», як іпотекодержателя, а тому банк змушений звернутись до суду. Просили визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 1334 від 28 липня 2016 року квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С. А.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2020 року позовну заяву ПАТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1334 квартири АДРЕСА_1 від 28 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С. А. Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» судовий збір в сумі з кожного окремо по 881 грн., а всього 1762 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду від 12 червня 2020 року  скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Кредит Дніпро», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
22 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є позивач ПАТ «Банк Кредит Дніпро», та ТОВ «Кедр» було укладено договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 220805-0. 
З метою забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань боржника ТОВ «Кедр» за кредитним договором 02 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно у жилому будинку літ. А-28 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 260,5 кв. м. (т.1 а.с. 8, 9).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 143297391 від 30 жовтня 2018 року приватним нотаріусом ДМНО Вербою В.М. 02 серпня 2006 року було зареєстроване обтяження на спірну квартиру — заборону на нерухоме майно на підставі договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та банком (т.1 а.с. 128).
У серпні 2015 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк Кредит Дніпро», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба В. М., ТОВ "Кедр", Управління - служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження майна і вилучення запису про іпотеку з державного реєстру (т.1 а.с.23).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року, яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року, позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ Банк «Кредит Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2219. Скасовано заборону на відчуження нерухомого майна, накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219 та вилучено запис про іпотеку з державного реєстру іпотек, внесений в зв`язку з посвідченням вказаного договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219. Вирішено питання щодо судових витрат (т.1 а.с. 114-116, 117-120).
З матеріалів справи вбачається, у серпні 2015 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернулися до суду із позовом до ТОВ «Кедр», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Кедр Еспрессо Хаус», ТОВ «Фудсервіс» про стягнення заборгованості за вищевказаним договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 220805-0 від 22 серпня 2005 року (т.2 а.с. 228-241).
У квітні 2016 року банком подано заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 - квартиру, у житловому будинку літ. А-28 за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 28-30).
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року у вказаній справі заяву ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: на нерухоме майно - квартиру, у житловому будинку літ. А-28 за адресою:  АДРЕСА_3 , загальною площею 260,5 кв.м., житлова площа 88,3 кв.м., яка складається з 1,2 – коридор, 3 - санвузол, 4 - житлова, 5 – коридор, 6 – кладова, 7 – коридор, 8 – санвузол, 9 – житлова, 10 – санвузол, 11 – коридор, 12 – житлова, 13 – кухня – їдальня, 14 – коридор, 15 – постирочна, 16 – житлова, 17 – кладова, 18,19 – вбуд. шафа, І, ІІ, ІІІ, ІV, 1/2 V — тераси (т.1 а.с. 31-32).
На підставі вищевказаної ухвали суду постановою Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15 квітня 2016 року № 50865952 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (т.1 а.с. 34).
Не погодившись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року у справі № 201/10707/15-ц про забезпечення позову, 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (т.1 а.с. 54-57). 
25 травня 2016 року вказаний арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та заборону відчуження будь-якого майна було зареєстровано у реєстрі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державних реєстрів № 67648830 від 08 вересня 2016 року. Тобто, з 25 травня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано обтяження у вигляді арешту квартири за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 36-52). 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року про забезпечення позову залишено без змін (т.1 а.с. 60-64). 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., реєстровий №1334, ОСОБА_1 28 липня 2016 року продала вказану квартиру ОСОБА_2 (т.1 а.с. 65, 66). 
Відповідно до договору дарування від 29 серпня 2016 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 124, 125, 126, 127).
Після укладання договору купівлі-продажу квартири від 28 липня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с. 1-7).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ Банк «Кредит Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2219. Скасовано заборону на відчуження нерухомого майна, накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219 та вилучити запис про іпотеку з державного реєстру іпотек, внесений в зв`язку з посвідченням вказаного договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219 (т.3 а.с. 8-22).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 04 травня 2020 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року  скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ПАТ "Банк Кредит Дніпро", треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, ТОВ "Кедр", Управління - служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження майна і вилучення запису про іпотеку з державного реєстру відмовлено (т.1 а.с. 23-27, 175-183).
09 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондаренком Р. О. право власності на предмет іпотеки зареєстровано за АТ «Банк Кредит Дніпро» (запис № 28843700), що підтверджується інформацією з Державних реєстрів. Підставою виникнення права власності значиться договір іпотеки № 020206-І від 02 серпня 2006 року (т.1 а.с. 203). 
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро», суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1, 5 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.
Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо їх недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.
Правовідносини з іпотеки врегульовані ЦК України та Законом України
від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі – Закон № 898-IV).
Іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону№ 898-IV, зараз і надалі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частиною п`ятою статті 3 Закону № 898-IV передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки.
Суб`єктами іпотечних правовідносин Закон  Закон № 898-IV визначає іпотекодавця та іпотекодержателя.
Частиною першою статті 7 Закону № 898-IV передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина перша, третя статті 33 Закону № 898-IV).
Статтею 23 Закону № 898-IV визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон№ 1952-IV).
Відповідно до частини третьої статті 3 вказаного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону № 898-IV, згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Державна реєстрація іпотек на час її виникнення регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність
31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.
Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься відповідний запис.
Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.
Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.
Саме такі висновки щодо застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону № 898-IV та поширення її дії на особу, щодо якої встановлено факт переходу права власності на квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, викладені у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження№ 6-1193цс15) та від 05 жовтня 2016 року (провадження № 6-1582цс16), а також неодноразово підтримані колегією суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах від 10 травня 2018 року у справі№ 643/18839/13-ц (провадження № 61-4453св18), від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц (провадження № 61-18566св18) та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц (провадження № 61-5447зпв18).

У справі встановлено, 22 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є позивач ПАТ «Банк Кредит Дніпро», та ТОВ «Кедр» було укладено договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 220805-0 . 
З метою забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань боржника ТОВ «Кедр» за кредитним договором 02 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно у жилому будинку літ. А-28 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 260,5 кв. м. (т.1 а.с. 8, 9).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 143297391 від 30 жовтня 2018 року приватним нотаріусом ДМНО Вербою В.М. 02 серпня 2006 року було зареєстроване обтяження на спірну квартиру — заборону на нерухоме майно на підставі договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та банком (т.1 а.с. 128).
У серпні 2015 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк Кредит Дніпро», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба В. М., ТОВ "Кедр", Управління - служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження майна і вилучення запису про іпотеку з державного реєстру (т.1 а.с.23).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року, яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року, позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ Банк «Кредит Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2219. Скасовано заборону на відчуження нерухомого майна, накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219 та вилучено запис про іпотеку з державного реєстру іпотек, внесений в зв`язку з посвідченням вказаного договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219. Вирішено питання щодо судових витрат (т.1 а.с. 114-116, 117-120).
З матеріалів справи вбачається, у серпні 2015 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернулися до суду із позовом до ТОВ «Кедр», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Кедр Еспрессо Хаус», ТОВ «Фудсервіс» про стягнення заборгованості за вищевказаним договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 220805-0 від 22 серпня 2005 року (т.2 а.с. 228-241).
У квітні 2016 року банком подано заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 - квартиру, у житловому будинку літ. А-28 за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 28-30).
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року у вказаній справі заяву ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: на нерухоме майно - квартиру, у житловому будинку літ. А-28 за адресою:  АДРЕСА_3 , загальною площею 260,5 кв.м., житлова площа 88,3 кв.м., яка складається з 1,2 – коридор, 3 - санвузол, 4 - житлова, 5 – коридор, 6 – кладова, 7 – коридор, 8 – санвузол, 9 – житлова, 10 – санвузол, 11 – коридор, 12 – житлова, 13 – кухня – їдальня, 14 – коридор, 15 – постирочна, 16 – житлова, 17 – кладова, 18,19 – вбуд. шафа, І, ІІ, ІІІ, ІV, 1/2 V — тераси (т.1 а.с. 31-32).
На підставі вищевказаної ухвали суду, постановою Жовтневого ВДВС міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15 квітня 2016 року № 50865952 накладено арешт на квартиру  АДРЕСА_4 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (т.1 а.с. 34).
Не погодившись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року у справі № 201/10707/15-ц про забезпечення позову, 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (т.1 а.с. 54-57). 
25 травня 2016 року вказаний арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та заборону відчуження будь-якого майна було зареєстровано у реєстрі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державних реєстрів № 67648830 від 08 вересня 2016 року. Тобто, з 25 травня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано обтяження у вигляді арешту квартири за адресою  АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 36-52). 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року про забезпечення позову залишено без змін (т.1 а.с. 60-64). 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., реєстровий №1334, ОСОБА_1 28 липня 2016 року продала вказану квартиру ОСОБА_2 (т.1 а.с. 65, 66). 
Відповідно до договору дарування від 29 серпня 2016 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 124, 125, 126, 127).
Після укладання договору купівлі-продажу квартири від 28 липня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с. 1-7).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ Банк «Кредит Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кредит Дніпро», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. та зареєстрований у реєстрі за № 2219. Скасовано заборону на відчуження нерухомого майна, накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В. М. на підставі договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219 та вилучити запис про іпотеку з державного реєстру іпотек, внесений в зв`язку з посвідченням вказаного договору іпотеки № 020806-І від 02 серпня 2006 року за реєстраційний номером 2219 (т.3 а.с. 8-22).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 04 травня 2020 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року  скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ПАТ "Банк Кредит Дніпро", треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, ТОВ "Кедр", Управління - служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження майна і вилучення запису про іпотеку з державного реєстру відмовлено (т.1 а.с. 23-27, 175-183).
Правонаступником ПАТ «Банк Кредит Дніпро» є - АТ «Банк Кредит Дніпро». 
09 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондаренком Р. О. право власності на предмет іпотеки зареєстровано за АТ «Банк Кредит Дніпро» (запис № 28843700), що підтверджується інформацією з Державних реєстрів. Підставою виникнення права власності значиться договір іпотеки № 020206-І від 02 серпня 2006 року (т.1 а.с. 203). 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що предметом іпотеки є квартира за адресою:    АДРЕСА_2 .
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами у цій справі, АТ «Банк Кредит Дніпро» посилалися на те, що спірна квартира була відчужена ОСОБА_1 28 липня 2016 року у період, коли на квартиру було накладено арешт ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року.
Із ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року, убачається, що арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , було накладено на нерухоме майно - квартиру за адресою:   АДРЕСА_3 .
Тобто, з матеріалів справи вбачається, що арешт на квартиру, яка є предметом іпотеки, за адресою:   АДРЕСА_2 вказаною ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року накладено не було.
28 липня 2016 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., реєстровий №1334, ОСОБА_1 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 (т.1 а.с. 65, 66). 
29 серпня 2016 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі договору дарування від 29 серпня 2016 року (т.1 а.с. 124, 125, 126, 127).
Слід зазначити, у зв`язку з переходом до нового власника права власності на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, до нього перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця ОСОБА_1 за договором іпотеки від № 020206-І від 02 серпня 2006 року.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15,16 ЦК України передбачено кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора у цих правовідносинах є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ “Банк Кредит Дніпро” про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 28 липня 2016 року, як таких, що не забезпечують ефективного способу захисту порушених прав банку.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ “Банк Кредит Дніпро”.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - скасувати.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді