ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

16 грудня 2020 року 
справа № 813/5321/15
адміністративне провадження № К/9901/35965/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області
на постанову  Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року (суддя Клименко О.М.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року (головуючий суддя Судова-Хомюк Н.М., судді: Гудим Л.Я., Коваль Р.Й.)
у справі № 813/5321/15 (№ 876/663/16)
за позовом Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області
до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія»
про надання дозволу на реалізацію майна, що перебуває в податковій заставі, 

УСТАНОВИВ:

Сокальська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області (далі - позивач у справі, податковий орган) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (далі - відповідач у справі, Товариство) про надання дозволу на реалізацію майна, що перебуває в податковій заставі. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач зазначає, що податковий борг Товариства становить 21 691 124 грн.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 22 грудня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовив.

Приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач перебуває в стадії приватизації, відтак, відчуження майна відповідача у будь-який спосіб, у тому числі шляхом реалізації майна, що перебуває в податковій заставі, заборонено до моменту завершення приватизації об`єкта.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Податковий орган зазначає, що обмеження на продаж майна підприємства, яке перебуває у податковій заставі з метою погашення податкового боргу такого платника податку діюче законодавство не містить.     

Доводи касаційної скарги дослівно повторюють доводи апеляційної скарги.

У запереченні на касаційну скаргу позивач повторює доводи, викладені в судових рішеннях, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

На підставі розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу 26 листопада 2020 року касаційна скарга передана на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Хановій Р. Ф., Гончарові І. А., Олендеру І. Я.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з січня 2011 року по січень 2013 року відповідач перебував на податковому обліку Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові ДПС, а з 11 січня 2013 року перебуває на податковому обліку позивача.

Відповідно до карток особових рахунків загальна заборгованість відповідача станом на 27 серпня 2015 року становить 147 134 733,32 грн, у тому числі по податку на прибуток, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, екологічному податку та інші штрафні санкції.

Податковим керуючим здійснено описи майна відповідача від 11 квітня 2012 року, оформлений актом № 2 на суму 13 532 466,85 грн, від 11 квітня 2012 року, оформлений актом № 3 на суму 4 030 611,58 грн, від 11 квітня 2012 року оформлений актом № 4 на суму 14 738 358,71 грн, від 27 листопада 2012 року оформлений актом № 21 на суму 10 584 000,00 грн, від 17 листопада 2015 року оформлений актом № 7 на суму 3 067 390,00 грн.

У відповідності до вимог пункту 89.8 статті 89 Податкового кодексу України позивач зареєстрував податкову заставу у відповідному державному реєстрі, що підтверджується Витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

У зв`язку з переходом відповідача у 2013 році на облік до позивача, податковий орган у відповідності до вимог статті 88, пункту 89.8. статті 89 Податкового кодексу України здійснив заміну обтяжувача по вищевказаних актах опису майна відповідача (у відповідних реєстраційних записах ДРОРМ), що підтверджується витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2014 року у справі № 813/6744/14, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2014 року у справі № 813/7438/14, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2014 року, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі № 876/6456/13, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі № 876/5627/15, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року у справі № 813/8196/14 задоволено подання податкового органу та стягнуто з відповідача на користь бюджету кошти, на підставі яких позивач виставив відповідні інкасові доручення. Вказані інкасові доручення повернуто банком без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках відповідача.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Відповідно до частин 4-6 статті 12 вказаного Закону, з моменту прийняття рішення про приватизацію об`єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт, забороняється:
здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності;
обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду.

Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об`єкта.

Строк проведення приватизації об`єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію.

Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом приватизації (розміщення акцій), і оформляється рішенням відповідного державного органу приватизації.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» приватизація об`єктів, зазначених у статті 4 цього Закону, здійснюється такими способами: визначення способу приватизації об`єкта приватизації, включеного до переліку об`єктів приватизації, здійснюється державними органами приватизації спільно з органом, уповноваженим управляти державним майном, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено статтею 13 зазначеного Закону, з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2015 року № 271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 році», якою затверджено перелік об`єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2015 році, на виконання статей 6, 7 Закону України від 12.04.2012 № 4650-VI «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», зазначено ПАТ «Шахта «Надія» як об`єкт державної власності, який підлягає приватизації.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що Товариство перебуває в стадії приватизації, відтак, відчуження майна відповідача у будь-який спосіб, у тому числі шляхом реалізації майна, що перебуває в податковій заставі, заборонено до моменту завершення приватизації об`єкта.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтовані  рішення,  в  яких  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 344, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення. 

Постанову  Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 813/5321/15 (№ 876/663/16) залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                          Р. Ф. Ханова

                                                                                          І. А. Гончарова

                                                                                          І. Я. Олендер