Постанова
Іменем України
 
23 вересня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 201/398/18
провадження № 61-5341св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач, позивач за зустрічним позовом, відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним та зустрічним позовами, а також за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради,
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 ,
відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Державний реєстратор відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Дніпровська міська рада, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану в його інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у складі судді Красвітної Т. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.
 
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки і піклування в особи виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.
 
07 травня 2018 року ОСОБА_3 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 , Державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання порушення, визнання дій незаконними, визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з ОСОБА_1 , визнання факту перешкоди у праві користування, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, виселення, визнання основним квартиронаймачем, стягнення боргу за комунальні послуги. 
 
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року за заявами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 первісний та зустрічний позови залишено без розгляду. 
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , задоволено частково. Визнано протиправною реєстрацію ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_5 за адресою квартири: АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
13 листопада 2019 року ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника, за його наявності, або номер і серія паспорта, а також третю особу - Дніпровську міську раду, її місцезнаходження. Роз`яснено, що заявнику необхідно надати копії апеляційної скарги з додатками відповідно до кількості учасників справи. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказав про окремо подане клопотання про звільнення від сплати судового збору та клопотання про поновлення строку, однак ці клопотання до апеляційної скарги не долучені та до апеляційного суду не надані. 
 
06 лютого 2020 рокуОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , подав іншу апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року, в якій також заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення він отримав 12 листопада 2019 року і подав апеляційну скаргу 14 листопада 2019 року. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від 06 лютого 2020 року на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , датована 06 лютого 2020 року, подана як нова (самостійна) апеляційна скарга, не містить інформації про її подання в порядку усунення недоліків раніше поданої апеляційної скарги, датованої 13 листопада 2019 року, вона відрізняється лише датою її оформлення. Також апеляційна скарга ОСОБА_3 , датована 06 лютого 2020 року, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і заявник не довів наявності поважних причин для його поновлення.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
У березні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційна скарга від 06 лютого 2020 року була подана на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року, тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2020 року відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору в розмірі 420,40 грн до ухвалення судового рішення у справі, відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.
 
01 липня  2020 року справа № 201/398/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , задоволено частково. Визнано протиправною реєстрацію ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_5 за адресою квартири: АДРЕСА_1 .                            В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
13 листопада 2019 року ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. Підставами для залишення апеляційної скарги без руху було те, що в ній не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника, за його наявності, або номер і серія паспорта, а також третю особу - Дніпровську міську раду, її місцезнаходження. Роз`яснено, що заявнику необхідно надати копії апеляційної скарги з додатками відповідно до кількості учасників справи. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказав про окремо подане клопотання про звільнення від сплати судового збору та клопотання про поновлення строку, однак ці клопотання до апеляційної скарги не долучені та суду не надані.
 
06 лютого 2020 року ОСОБА_3 , який діє всвоїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , подав іншу апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року, в якій також заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення він отримав 12 листопада 2019 року і подав апеляційну скаргу 14 листопада 2019 року. 
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Процесуальний порядок провадження в цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.
 
Частинами першою-третьою статті 356 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга подається у письмовій формі. В апеляційній скарзі мають бути зазначені:                   1) найменування суду, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) рішення або ухвала, що оскаржуються; 5) в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); 6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; 7) клопотання особи, яка подала скаргу; 8) дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується; 9) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.
 
Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга ОСОБА_3 від 06 лютого 2020 року є новою (самостійною), подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і заявник не довів наявності поважних причин для поновлення цього строку. При цьому, залишаючи ухвалою від 22 листопада 2019 року без руху апеляційну скаргу            ОСОБА_3 , подану в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року, апеляційний суд не зазначив про те, що її подано з порушенням строку на апеляційне оскарження. Отримавши 06 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в редакції, яка відрізнялася від раніше поданої (13 листопада 2019 року), і вважаючи її новою (самостійною) скаргою, суд не залишив її без руху з підстав закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, не запропонував заявнику зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження з наданням відповідних доказів, як це передбачено частиною третьою статті 357 ЦПК України.
 
Наведе свідчить про те, що всупереч вимогам процесуального права апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з неповажними причинами пропуску заявником строку на апеляційне оскарження. 
 
За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.
 
За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.
 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
 
ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.
 
Апеляційний суд наведеного не врахував та відмовив у відкритті апеляційного провадження без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також - порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування ухвали апеляційного суду з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 травня 2019 року).
 
Щодо розподілу судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2020 року відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору в розмірі 420,40 грн до ухвалення судового рішення у справі. 
 
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Стаття 136 ЦПК України визначає, що у разі відстрочення сплати судового збору такі судові витрати стягуються при ухваленні судового рішення у справі.
 
Оскільки розгляд справи по суті не закінчений і вона направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не вирішує питання про розподіл судових витрат, так як це питання підлягає вирішенню при ухваленні судового рішення по суті справи відповідно до закріпленого у статті 141 ЦПК України принципу такого розподілу (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).
 
Керуючись статтями 136, 141, 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану в його інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  	В. О. Кузнєцов  	
Судді:	В. С. Жданова  	
 	С. О. Карпенко  	
 	В. А. Стрільчук  	
 	М. Ю. Тітов