Постанова
03 грудня  2020 року
м. Київ
справа №1/522/2110/11
провадження № 51-5837 ск 20
Суддя Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року, 
встановив:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі  ст. 75 КК України ОСОБА_2  звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного йому покарання у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року скасовано вирок суду першої інстанції в частині  вирішення питання щодо заявлених цивільних позовів та призначено в цій частині новий судовий розгляд у тому ж суді в порядку цивільного судочинства. У іншій частині вирок залишено без зміни.
Засуджений у своїй касаційній скарзі порушує питання про перевірку рішень суду першої та апеляційної інстанції у касаційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст. 350 КПК України.
Згідно із положеннями п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року у касаційній скарзі, крім іншого, зазначається вказівка на те, в чому полягає незаконність судових рішень та доводи на її обґрунтування.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом є: істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність підстав для скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370-372 КПК  України 1960 року.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам справи, при цьому фактично просить дати іншу оцінку доказам у справі, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до статей 367-369 КПК України 1960 року, не є підставою для скасування судових рішень при перегляді справи судом касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення кримінально-процесуального закону, належного обґрунтування зазначеним доводам не наводить. Зокрема, у касаційній скарзі  ОСОБА_2 не зазначено конкретних порушень, яких допустилися суди при розгляді справи та  які були б обов`язковою підставою для скасування оскаржених судових рішень з підстав, передбачених  ст. 398 КПК України 1960 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо зміст скарги не відповідає вимогам ст. 350 КПК України  1960 року.
Враховуючи вищенаведене та керуючись вимогами ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року засудженому ОСОБА_2 у витребуванні справи для перевірки у касаційному порядку слід відмовити.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків, і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 КПК України 1960 року або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, 
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні справи щодо нього для перевірки у касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя
 
ОСОБА_1