ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 листопада 2020 року        
м. Чернівці
справа № 715/1763/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.
секретар Герман Я.І.

позивачі  ОСОБА_1 
відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Григорчак Ю.П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 22 жовтня 2019 року про звернення стягнення на належний ОСОБА_3 житловий будинок, загальною площею 330,40 кв.м. та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 .
Посилався на те, що 22 жовтня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на належне на праві власності ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 330,40 кв.м. та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями за законом після його смерті є дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 .
У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса порушує права позивача на вказаний житловий будинок.
Банком не надано нотаріусу передбачених чинним законодавством документів для вчинення виконавчого напису, а саме оригінал чи належним чином засвідчену копію договору, що встановлює основне зобов`язання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2020 року позов задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений 22 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким в рахунок погашення заборгованості за договором №CVF0GA00000077 про надання споживчого кредиту у розмірі 132 886 доларів США 63 центи запропоновано звернути стягнення на належний ОСОБА_3 житловий будинок, загальною площею 330,40 кв.м. та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Суд виходив з того, що вчинення виконавчого напису нотаріусом щодо майна померлого боржника є неправомірним, суперечить закону та порушує права спадкоємців боржника.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити. Доповнити мотивувальну частину рішення наступними обставинами:
- договір іпотеки №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №7598, який був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , не забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_5 , які виникли у нього перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору № CVF0GA00000077 від 2 листопада 2007 року, який укладений між ОСОБА_5 та АТ КБ «ПриватБанк»;
- при вчиненні 22 жовтня 2019 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №3031, приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. АТ КБ «ПриватБанк» не було надано оригіналу чи належним чином засвідченої копії договору, що встановлює основне зобов`язання, на забезпечення якого було укладеного договір іпотеки №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №7598, який був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 .
В решті рішення просить залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що судом першої інстанції не була досліджена та обставина, що банком не надано нотаріусу передбачених чинним законодавством документів для вчинення виконавчого напису, а саме оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання.
Договір іпотеки, на якому було вчинено виконавчий напис, не укладався ОСОБА_3 на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед АТ КБ «ПриватБанк», які виникли на підставі кредитного договору №CVF0GA00000077 від 2 листопада 2007 року.
Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
2 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №CVF0GA00000077. 
Згідно пункту 7.1 кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строку з 2 листопада 2007 року по 2 листопада 2014 року у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 65 110 доларів США, 60 000 доларів США на споживчі цілі, а також 5110 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 процента на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 проценти від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, яка перераховується на рахунок НОМЕР_1 (МФО305299), винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 процента від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно пункту 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 1153,46 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.
Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку разом з земельною ділянкою, яка призначена для обслуговування цього будинку: будинок АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 7321080900:01:001:0630, яка знаходиться за тією ж адресою (а.с.9-11).
2 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір №CVF0GA00000076. 
З вказаного договору вбачається, що сторонами у ньому зазначено ОСОБА_3 (далі - Іпотекодавець) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Іпотекодержатель).
Згідно пункту 1 іпотечного договору визначено, що предметом договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункту 35.3 цього договору (далі - Предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов`язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.
Відповідно до пункту 2 іпотечного договору за цим договором забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодацем.
Згідно пункту 35.1 іпотечного договору його предметом є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 (надалі - Позичальника) перед Іпотекодержателем, майновим поручителем якого є Іпотекодавець в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.
Пунктом 35.2 іпотечного договору визначено, що за цим договором забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором від 2 листопада 2007 року № CVF0GA00000076, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодацем по:
- поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 65 110 доларів США на строк з 2 листопада 2007 року по 2 листопада 2014 року включно. Погашення кредиту здійснюється в строк з 2 листопада 2007 року по 2 листопада 2014 року, або у строк згідно Графіку погашення кредиту (додаток 1 до кредитного договору).
- сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 процента за місяць у період сплати з 1 по 5 число кожного місяця;
- щомісячного надання грошових кошів (щомісячний платіж) у період сплати сумою не менше 1153 долари США 46 центів для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії;
- сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 проценти від суми наданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 процентів від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту, згідно пункту 3.10 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 кредитного договору.
Згідно пункту 35.3 іпотечного договору в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме будинок загальною площею 330,4 кв.м., житлова площа 215,9 кв.м., який належить Іпотекодавцю на праві власності та знаходиться по АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 35.4 іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є земельна ділянка площею 2500 кв.м., кадастровий номер 7321080900:01:001:0630, яка належить Іпотекодавцю на праві власності та на якій розташований вказаний вище будинок (а.с.6-8).
З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15). 
Після його смерті відкрилася спадщина на майно за законом, згідно якого спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_4 та син - ОСОБА_1 , які спадщину прийняли у встановлений законом строк, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М. від 3 серпня 2020 року №119/02-14 (а.с.18).
22 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис №НОА655202, яким звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею 330,40 кв.м. та земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №CVF0GA00000077 від 2 листопада 2007 року за період з 2 листопада 2007 року по 30 липня 2019 року в сумі 132 886 доларів США 63 центи (а.с.5).
Постановою державного виконавця Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Постевки Л.І. від 15 липня 2020 року відкрито виконавче провадження №62578591 на підставі виконавчого напису №НОА655202, який виданий 22 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. (а.с.4).
Згідно з інформаційною довідкою №219997979 від 12 серпня 2020 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 7321080900:01:001:0630, яка знаходиться за тією ж адресою, належать на праві власності ОСОБА_3 та передані ним в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 2 листопада 2007 року. Боржник за основним зобов`язанням зазначений ОСОБА_5 (а.с.16-17).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про нотаріат»від 2 вересня 1993 року, № 3425-XII (далі - Закону) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
Пунктом 2 частини 1 стаття 49 Закону встановлено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Статтею 87 Закону встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно частини 1 статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Згідно пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172.
Відповідно до пункту 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису подаються:
а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;
б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;
в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;
г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;
ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
З апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині з тих підстав, що судом не вирішено питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку».
При цьому стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц.
Проаналізувавши зміст пунктів 7.1, 7.3 кредитного договору №CVF0GA00000077 від 2 листопада 2007 року та пункти 1, 2, 35.1, 35.2, 35.3, 35.4 іпотечного договору №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року, інформацію, яка викладена в інформаційній довідці №219997979 від 12 серпня 2020 року, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.
З вказаних договорів вбачається, що в них містяться протиріччя. 
Так, в іпотечному договорі №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року зазначено, що він укладений на забезпечення виконання умов кредитного договору № CVF0GA00000076, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, якими зазначено в цьому договорі відповідно ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 .
Разом з тим в пункті 35.1 іпотечного договору №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року міститься інформація щодо позичальника ОСОБА_5 , а дата та умови надання кредиту, зазначені в пункті 35.2 вказаного договору збігаються з умовами, які викладені в пункті 7.1 кредитного договору.
В свою чергу, в пункті 7.2 кредитного договору №CVF0GA00000077 від 2 листопада 2007 року міститься інформація щодо майна, яке передано в іпотеку на забезпечення виконання його умов, а саме житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 7321080900:01:001:0630, яка знаходиться за тією ж адресою. Це ж саме майно було передано в іпотеку ОСОБА_3 в іпотеку відповідно до пунктів 35.3, 35.4 іпотечного договору №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року.
З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , як спадкоємцем ОСОБА_3 , є спір про право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором №CVF0GA00000077 від 2 листопада 2007 року.
Банк вважає, що іпотечним договором №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року забезпечується виконання кредитного договору №CVF0GA00000077 від 2 листопада 2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та банком.
В свою чергу позивач заперечує вказану обставину та вважає, що іпотечним договором №CVF0GA00000076 від 2 листопада 2007 року забезпечується виконання кредитного договору, укладеного між ОСОБА_3 та банком. 
Як вже зазначено вище, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.
Враховуючи наведене вище, обставини, якими апелянт просить доповнити мотивувальну частину рішення повинен встановити суд під час розгляду спору між банком та відповідачем про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вказані обставини не можуть бути встановлені у даній справі, оскільки вони пов`язані по суті з вирішенням питання права.
Апеляційний суд також враховує, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно правил частини 1 статті 13, частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо підстав, які зазначені судом першої інстанції для відмови в позові, оскільки судове рішення в цій частині не оскаржено.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2020 року в частині, яка оскаржується, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 20 листопада 2020 року.

Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді                                                                  М.І. Кулянда 

                                               Н.Ю. Половінкіна