Єдиний унікальний номер 234/16858/17 
Номер провадження 22-ц/804/2856/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер 234/16858/17
Номер провадження 22-ц/804/2856/20
04 листопада 2020  року           м. Бахмут
Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Космачевська Т.В.
за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
           
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 липня 2020 року, яке складено суддею Данелюк О.М.  в м. Краматорську в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області 01 липня 2020 року та оголошено в 11 годин 08 хвилин, -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
09 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 по стягнення суми боргу у розмірі 2 115 120 гривень.
В обґрунтування позову посилався, що між сторонами був укладений договір займу на зазначену суму, але відповідач у встановлений договором строк борг не повернув.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
05 лютого 2018 року заочним рішенням Краматорського міського суду позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнута сума позики у розмірі 2 115 120 гривень та судові витрати.

24 квітня 2020 року від адвоката Лозового І.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд судового рішення.
13 травня 2020 року ухвалою Краматорського міського суду заочне рішення від 05 лютого 2018 року скасовано та призначено справу до розгляду.

01 липня 2020 року заочним рішенням Краматорського міського суду позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнута сума позики у розмірі 2 115 120 гривень та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
04 серпня 2020 року не погодившись із вказаним рішенням відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначено, що він є фізичною особою підприємцем (ФОП) та по договору підряду працював з Краматорським ювелірним заводом «Ювеліреліт», директором якого є позивач ОСОБА_1 . Ні яких коштів від відповідача він не отримував. На зазначену суму він отримував ювелірні вироби на реалізацію із золота та срібла. 31.10.2017 року всі ювелірні вироби було в нього викрадені, з цього приводу у Херсонській області заведено кримінальне провадження. А в кінці лютого 2017 року він передав отримані після продажу ювелірних виробів гроші позивачу, останній повинен був знищити розписку, але цього не зробив.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
21 жовтня 2020 року  до апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу відповідача залишити без змін. 
У відзиві позивач зазначив, що займаючи посаду директора ТОВ «Краматорський ювелірний завод Ювеліреліт» у 2014 році він познайомився з відповідачем, який є приватним підприємцем. З відповідачем був підписаний договір підряду на виготовлення ювелірних виробів для відповідача. Але даний договір не має жодного відношення до договору безпроцентної позики, який був укладений у 2017 році. Він особисто передав відповідачу 2 115 120 гривень, а відповідач написав розписку про їх отримання. Відповідач не повернув гроші у зазначений в договорі строк – 14.03.2017 року, що змусило звернутись до суду. Коли Краматорський міський суд виніс заочне рішення у 2018 році, він не подавав виконавчий лист до виконавчої служби, бо відповідач обіцяв погасити борг. Потім йому стало відомо, що відповідач переоформив (продав) своє кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на свою доньку. Посилання відповідача, що між нами було цивільно-правові відносини є наміром уникнути відповідальності. 

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він працював з позивачем та реалізовував золоті та срібні ювелірні прикраси позивача. Ні яких грошей він у позивача не позичав та не отримував. Коли він отримував ювелірні прикраси під реалізацію, вартість цих виробів оформлялась договором позики. Після реалізації, коли він передавав у касу підприємства гроші, договір та розписку у отриманні грошей знищували. Так, він має борг за ювелірні вироби, але позов не визнає оскільки грошей не отримував. Договір позики він не оскаржував. Питання при визнання договору позики удаваним правочином, він не ставив.
Представник відповідача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_5 , пояснив, що його довіритель обізнаний про судове засідання та довірив йому представляти в ньому свої інтереси. Щодо апеляційної скарги зазначив, що відповідач дійсно співпрацював з позивачем, але йому відомо що відповідач ще працював в іншій фірмі. Саме того він просив зайняти грошей, які позивач йому й зайняв, що підтверджується відповідною розпискою про отримання грошей у позику. Тому вважав, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Згідно договору безпроцентної позики від 14.02.2017 року, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 позику у розмірі 2115120,00грн. строком на 1 календарний місяць тобто до 14 березня 2017 року. (а.с.28).
Як вбачається з розписки, відповідач отримав від позивача 14.02.2017 року, гроші в сумі 2115120,00грн. (а.с.29).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконати особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язанням.
Згідно ст.611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок однобічної відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Враховуючи зазначені обставини справи й наведені положення законодавства судом першої інстанції зроблений вірний висновок про задоволення позовних вимог. З цим висновком погоджується й колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до договору безпроцентної позиви від 14 лютого 2017 року (а.с.28), ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 2 115 120 гривень, що на час укладення договору становило 77 862 долара США, строком на один місяць, де останнім днем строку повернення є 14 березня 2017 року.
Розпискою на а.с.29 ОСОБА_2 підтвердив отримання безпроцентної позику у розмірі 2 115 120 гривень. 

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, до аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Основним доводом апеляційної скарги є ствердження відповідача про те, що він не отримував від позивача грошей, а отримав ювелірні вироби на реалізацію із золота та срібла, які були вкрадені. 
Відповідач у заперечення на апеляційну скаргу стверджує, що він дійсно працював з позивачем. Вони, починаючи з 2014 року укладали договори підряду на ювелірні вироби із золота та срібла. Але 14 лютого 2017 року з відповідачем був укладений саме договір позики, і відповідачу була передана зазначена у договорі сума грошей, що підтверджується його розпискою. 

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач та його представник не надали суду доказів на підтвердження своєї позиції.
Додані до апеляційної скарги копії: договору підряду (а.с.168-169), специфікації (а.с.172-188), акту здавання-приймання виконаної роботи (а.с189), талону повідомлення (а.с.190), бухгалтерських документів (а.с.192-202) не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позивач також вказує, що він працював з відповідачем.
Але позивач також й вказує, що працюючи з відповідачем надав останнюму гроші у позику, що підтверджується договором позики та розпискою про отримання грошей і ці документи відповідачем не спростовані.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви у відповідності з нормами  матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Вступну та резолютивну частини постанови було проголошено у судовому засіданні 04 листопада 2020 року. Повний текст постанови було виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 04 листопада 2020 року.

Судді: