ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р.	Справа № 816/1276/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
представник відповідача Чайка М.Г.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26,        м. Полтава, по справі № 816/1276/17
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області ,        Головного управління ДПС у Полтавській області                
          про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2017 у справі №816/1276/17 позовні вимоги ОСОБА_1  було задоволено частково.
Стягнуто з Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 39780421) на користь ОСОБА_1  компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 7 грн. 34 коп. (сім гривень тридцять чотири копійки).
Позовну вимогу щодо стягнення з Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - залишено без розгляду.
У стягненні витрат на правову допомогу відмовлено.
14.08.2020 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд постановити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення позову у розмірі 36,80 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про винесення додаткового судового рішення.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивачем було оскаржено її в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, а отже є такою, що  підлягає скасуванню.
Відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області,  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, ГУ ДПС у Полтавській області,  наполягаючи на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.  
В судове засідання позивач та представник відповідача, Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності осіб, які не прибули.  
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, ГУ ДПС у Полтавській області, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо понесених позивачем судових витрат, виходив з того, що витрати позивача на пересилання поштової кореспонденції, пов`язаної з розглядом справи, не були й не могли бути предметом розгляду суду при винесенні постанови від 08.09.2017 року, а отже відсутні підстави для ухвалення додаткового судового рішення в порядку ст. 252 КАС України. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України),  суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 252 КАС України  суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Даний перелік підстав за яких може бути постановлена додаткова постанова є вичерпним.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.  
У заяві про прийняття додаткового судового рішення позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на інформаційно-технічне забезпечення, які він поніс при подачі позовної заяви та заяви про розгляд справи без його участі. Йдеться про витрати, вчинені на оплату послуг поштової установи, які  поніс позивач при направленні зазначених документів до суду під час розгляду справи.
На підтвердження факту понесених витрат у зв`язку з пересиланням позовної заяви та заяви про розгляд справи без участі, позивачем надано до суду:
- копію фіскального чеку про пересилання рекомендованого листа на адресу Полтавського окружного адміністративного суду з МВПЗ Кременчук Полтавської дирекції ПАТ "Укрпошта" від 02.08.2017 року на суму пересилання 20,80 грн;
- копію фіскального чеку про пересилання рекомендованого листа на адресу Полтавського окружного адміністративного суду з МВПЗ Кременчук-1 Полтавської дирекції ПАТ "Укрпошта" від 10.08.2017 року на суму пересилання 16,00 грн.
Отже, у суду немає сумніву щодо того, що позивач дійсно поніс зазначені витрати, вони пов`язані з підготовкою до розгляду справи та щодо їх вартості.
Однак, колегія суддів вважає, що витрати ОСОБА_1 , які він поніс при оплаті поштовій установі вартості послуг з пересилання позовної заяви та заяви про розгляд справи без його участі до суду, слід вважати витратами, пов`язаними з підготовкою до розгляду справи.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судова колегія звертає увагу на те, що у даній справі з моменту подання позову до суду 07.08.2017 року та до моменту прийняття судом постанови від 08.09.2017 року, й надалі, до 14.08.2020 року, позивач не заявляв клопотань про включення до складу судових витрат його витрат, понесених у зв`язку з пересиланням поштової кореспонденції; не надавав до суду доказів понесення цих витрат; у будь-який спосіб про факт того, що він поніс ці витрати, суд не повідомив. Із вказаним клопотанням ОСОБА_1 звернувся до суду майже через три роки після того, як суд оголосив кінцеву постанову у справі.
Відповідно, витрати позивача на пересилання поштової кореспонденції, пов`язаної з розглядом справи, не були й не могли бути предметом розгляду суду при винесенні постанови від 08.09.2017 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що механізм виправлення чи усунення допущеного судом недогляду при ухваленні рішення, встановлений статтею 252 КАС України, передбачає, що питання, які не вирішив суд, ухваливши рішення, яким закінчено розгляд справи, вже існували на дату його ухвалення, відповідно до процесуального закону суд мав би їх вирішити і результат їх вирішення мав би бути відображений в тексті ухваленого рішення (зокрема в резолютивній його частині).
За правилами статей 244, 246 КАС України питання щодо розподілу судових витрат має бути вирішеним при ухваленні рішення у справі. Водночас, суд може і повинен вирішувати це питання в межах та на підставі тих документів, які є в матеріалах справи на момент ухвалення рішення у справі. Якщо за таких умов суд цього не зробив, є підстави для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат відповідно до статті 252 КАС України.
Тобто, клопотання позивача про відшкодування витрат на пересилання поштової кореспонденції могло б бути предметом вирішення адміністративним судом під час ухвалення постанови у цій справі (так само як і додаткового рішення, якщо б у рішенні про це не було зазначено), якби воно було заявлено в межах розгляду справи та до винесення судом постанови.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для ухвалення за цим клопотанням додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС України відсутні.
Отже, колегія суддів переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року по справі № 816/1276/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року по справі № 816/1276/17  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  17.12.2020 року