Ухвала
30 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 552/997/20
провадження № 51-4654 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засудженим порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання пунктів 4 та 5 ч. 2, ч. 5 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються: правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права, а також вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. 
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не  дотримався. У поданій касаційній скарзі не зазначено, які саме судові рішення оскаржуються, у   чому полягає їх незаконність, відсутнє обґрунтування необхідності їх зміни чи  скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 412 – 414 цього Кодексу. 
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є  підставою для їх зміни чи скасування та належним чином обґрунтувати свої доводи. Проте засуджений не наводить таких істотних порушень норм процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити нижчестоящим судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення. Крім того, оспорюючи законність вироку та ухвали в частині призначеного покарання засуджений не наводить належного правового обґрунтування з урахуванням ст. 414 КПК.
Крім того, засудженим не висловлена вимога до суду касаційної інстанції, яка б  відповідала положенням ст. 436 КПК, відповідно до якої вказаний суд за наслідками розгляду касаційної скарги має право прийняти лише одне рішення, а саме: залишити судове рішення без зміни, а  касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і  призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених ст. 427 КПК, є  підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
При цьому, Суд роз`яснює засудженому, що для складання та подання касаційної скарги він може скористатись правовою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правовою допомогою, звернувшись до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в порядку п.  7    ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VI від  02  червня 2011 року. 
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                            ОСОБА_3