УХВАЛА
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 619/3877/19
провадження № 51–5442 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
При цьому слід мати на увазі, що в силу статей 433, 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, керується статтями 412 – 414 КПК.
Указане сторона обвинувачення залишила поза увагою. 
Так, як убачається зі змісту поданої скарги, у ній прокурор не погоджується з обраним засудженому покаранням, яке вважає м`яким. Однак при цьому не наводить обґрунтування саме явної несправедливості призначеного заходу примусу, як це встановлено в ст. 414 КПК, зважаючи на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України (далі – КК). Водночас, заперечуючи правомірність умовного звільнення від покарання ОСОБА_4 , скаржник не зазначає доводів, які би свідчили про неможливість у силу закону застосування ст. 75 КК, а отже, і про неправильне застосування цієї норми матеріального права, з урахуванням також дискреційних повноважень суду. 
Крім того, у касаційній скарзі не викладено аргументів недодержання при здійсненні апеляційного провадження принципу домірності та недієвості визначеного порядку відбування покарання для досягнення мети заходу примусу, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.
Разом із цим, посилаючись на недоцільність застосування правил ст. 69 КК, скаржник не врахував, що таке формулювання не є правовою підставою (ч. 1 ст. 438 КПК) для скасування оспорюваного рішення.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати семи днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3