08.10.20
22-ц/812/1578/20
Справа №490/6568/18 Головуючий суду першої інстанції – Чулуп О.С. 
Провадження №22-ц/812/1578/20 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
за участі:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , на заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 червня 2020 року, ухвалене за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2018 року ОСОБА_4 через свого представника подала вказаний позов, який обґрунтовувала наступним.
У січні 2013 року вона позичила ОСОБА_6 за вмовлянням відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 20 000 доларів США зі сплатою 10% річних. ОСОБА_6 зобов`язувався повернути кошти у грудні 2017 року на загальну суму 32 210 доларів США, про що 23 жовтня 2016 року склав розписку, підтвердивши свої зобов`язання за договором позики.
Однак, зобов`язання в належний строк виконані не були, у зв`язку з чим ОСОБА_4 просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку борг в сумі 32 210 доларів США, що станом на 5 серпня 2018 року еквівалентно 881 909,80 грн. із розрахунку 27,38 грн. за 1 долар США.
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2020 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.
З ОСОБА_6 на користь позивача стягнуто 881 909,80 грн., а також судовий збір в сумі 8810 грн.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 має перед ОСОБА_5 боргові зобов`язання, які належним чином не виконав, а тому з нього підлягає стягненню сума боргу.
08 липня 2020 року представник позивача звертався до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів у солідарному порядку грошових коштів у сумі 1 066 478,38 грн. (еквівалент 38 951 долар США), які відповідачі зобов`язалися повернути у строк до 1 грудня 2018 року за розпискою від 25 вересня 2018 року.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня               2020 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено, у зв`язку з тим, що позивачем під час розгляду справи не подавалося заяви про збільшення позовних вимог.
Не погодившись з рішення суду в частині визначення розміру боргу, який підлягає стягненню, ОСОБА_5 подала через свого представника апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду змінити, стягнувши з відповідачів у солідарному порядку на її користь заборгованість за договором позики в сумі 1 066 478,38 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що загальна сума боргу за складеними ОСОБА_6 розписками складає 38 951 долар США, що еквівалентно 1 066 478,38 грн., що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів.
Стаття 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 
Частина 3 статті 1049 ЦК України регламентує, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З матеріалів справи вбачається, що у січні 2013 року ОСОБА_6 отримав у борг від ОСОБА_4 20 000 доларів США зі сплатою 10% річних, які він зобов`язався повернути до грудня 2017 року у розмірі 32 210 доларів США, про що 23 жовтня 2016 року він склав розписку рукописним текстом, а 25 жовтня 2016 року друкованим текстом (а.с.181-а, 182).
Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України – гривні.
25 вересня 2018 року ОСОБА_6 склав дві розписки, зі змісту яких випливає, що ним вищезазначений борг не повернуто, і він зобов`язався його повернути з урахуванням відсотків за першою розпискою до 01 грудня 2018 року у загальній сумі 35 410 грн., а за другою розпискою до 01 грудня 2019 року у сумі 38 951 долар США (а.с.183, 183-а).
Станом на 05 серпня 2018 року, дата вказана у позовній заяві, курс долара до гривні за даними Національного Банку України становив 2701,1867 грн. (за 100 доларів США), а не 2738 грн., як зазначено представником позивача у позові. Станом на день ухвалення рішення судом курс складав 2660,05 грн.
Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач наголошувала на тому, що заборгованість становить саме 32 210 доларів США і, що саме цю суму вона очікує отримати від відповідачів, оскільки у борг ОСОБА_6 отримував гроші у доларах США.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 ЦК України).
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Якщо у договорі не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України – гривні, то не має правових підстав для перерахунку у гривні боргу в доларах США за офіційним курсом НБУ.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_5 є правильним.
Суд вірно визначився, що саме ОСОБА_6 повинен повернути борг, оскільки не доведено договірних зобов`язань щодо його повернення стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . 
Проте судом не було взято до уваги, що за договором позики мало бути повернуто 32 210 доларів США, а не еквівалент у гривні, а тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення боргу.
Посилання представника позивача у апеляційній скарзі на те, що судом було проігноровано розписки від 25 вересня 2018 року, які містять більшу суму боргу, яка і мала бути стягнута судом, а саме 38 951 долар США, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем не збільшувалися позовні вимоги під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 червня 2020 року в частині визначення розміру боргу змінити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики станом на 01 грудня 2017 року у сумі 32 210 доларів США.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняттяі у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий           О.В. Локтіонова

Судді         С.Ю. Колосовський

       О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.