Дата документу 20.10.2020 Справа № 320/12785/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №320/2785/13        Головуючий у 1 інстанції: Юрлагіна Т.В.
Провадження № 22-ц/807/2916/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» жовтня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року у справі за заявою Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, заінтересована особа: ОСОБА_1 , 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2015 року позов Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради, про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області суму в розмірі 5991,67 грн.

В липні 2020 року Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
В обґрунтування вимог зазначило, що управлінням була подана заява про примусове виконання виконавчого листа №320/12785/13, виданого 16 березня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. 
Згідно з відповіддю Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09 липня 2020 року №18.28.38/70841 оригінал виконавчого листа до відділу не надходив, у зв`язку з чим вважало, що його було втрачено при пересилці.
На підставі зазначеного просило визнати поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновити строк, видати дублікат виконавчого листа №320/12785/13, виданого 16 березня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області суму 5991,67 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року заяву задоволено.
Видано Управлінню соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області дублікат виконавчого листа, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі 320/12785/13-ц за позовом Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , третя особа – орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця.
Поновлено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежне повідомлення про розгляд справи, ненадання заявником доказів направлення виконаного листа до виконавчої служби, його втрати та поважності причин пропуску строку на пред`явлення його до виконання, просив скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви.

Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що виконавчий лист був пред`явлений до виконавчої служби, про що свідчить витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчий лист був втрачений виконавчою службою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності факту втрати виконавчого листа при пересилці та поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду з огляду на наступне.

Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суді застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції ("Право на справедливий суд") гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1975 року п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Герін проти Франції" від 29 липня 1998 року п.37).

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, тим чином  забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України").

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України" заява № 32053/13 ).

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2015 року позов Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради, про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області суму в розмірі 5991,67 грн. (а.с.157).

16 березня 2015 року на заяву стягувача Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було направлено виконавчий лист (а.с.161).

21 липня 2020 року Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області звернулось до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, в якій зазначило, що зверталось із заявою про примусове виконання виконавчого листа №320/12785/13, виданого 16 березня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, проте згідно з відповіддю Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09 липня 2020 року №18.28.38/70841 оригінал виконавчого листа до відділу не надходив.

Разом із тим, Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області не надано доказів на підтвердження факту подання вказаної заяви про примусове виконання та виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби. 

Долучений до відзиву на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження не містить даних, які б підтверджували, що вказане в ньому виконавче провадження №47055860 було відкрито саме з примусового виконання виконавчого листа №320/12785/13, виданого 16 березня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

Надання всіх наявних доказів суду є процесуальним обов`язком учасників справи відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України. 

Також, судом першої інстанції в судовому рішенні, що оскаржується, не встановлено обставин, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій стягувачем у визначений законом строк.

Як стягувач, так і боржник у виконавчому проваджені, вправі сподіватись на виконання регламентованих Законом України "Про виконавче провадження" дій в межа визначеного строку.

Отже, з огляду на принцип своєчасності відправлення правосуддя, невід`ємною частиною якого є процедура виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на неналежне повідомлення про розгляд справи.

За приписами ч. 3 ст. 433 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про розгляд заяви Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. 

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу суду не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 липня 2020 року у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова