УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/1832/20 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №274/1832/20 за позовом ОСОБА_1 до квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомира про визнання недійсними умов договору надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України штатно-посадового житла,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 12 травня 2020 року суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві, повний текст рішення складено 18 травня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом, у якому просив: визнати недійсним абзац 2 пункту 1.4. Договору надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України штатно-посадового житла №7 (далі – Договір), укладеного 27 квітня 2018 року між ним та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Житомира (далі - КЕВ м.Житомира); визнати недійсним п.3.14 Договору в частині звільнення приміщення та припинення дії Договору за наслідком переведення користувача на іншу посаду; визнати недійсним п.4.5 Договору в частині звільнення приміщення та припинення дії договору за наслідком переведення користувача на іншу посаду; зобов`язати КЕВ м.Житомира оформити та подати до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради документи для видачі йому спеціального ордера для вселення в надане службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 є наймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 згідно Договору. Разом із ним за даною адресою проживають його дружина та дочка ОСОБА_3 , 2014 року народження. Вказує, що положення умов вищевказаного договору про відсутність права у військовослужбовця та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання у житловому приміщенні, про звільнення житла при переведенні військовослужбовця на іншу посаду, визначення статусу житла, як «штатно-посадове», не відповідають вимогам чинного законодавства та керівних нормативних актів, які регламентують порядок забезпечення житлом військовослужбовців ЗС України. 
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
На його думку, судом залишено без уваги відсутність нормативно-правового акту, який регулює порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (далі – ЗСУ) штатно-посадовим житлом чи взагалі визначає таке поняття. Вказав, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року «Про закріплення штатно-посадового службового житла у в/ч НОМЕР_1 " не доводився до відома ОСОБА_1 та виданий всупереч Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України (далі – МОН) №380 від 31 липня 2018 року.
Зауважив, що виділення житлового приміщення здійснюється не на підставі наказу командира військової частини, а за рішенням Комісії з контролю (наявного в матеріалах справи), яке є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.
Також зазначив, що відносини щодо забезпечення військовослужбовців житлом врегульовані Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, якій оспорювані положення договору суперечать.
У відзиві представник КЕВ м. Житомира просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що надання військовослужбовцям штатно-посадового житла регламентовано певними розпорядчими документами Міністерства оборони України які є чинними, не скасованими та невизнані такими, що не відповідають чинному законодавству. Зазначив, що оспорений договір позивач підписав добровільно, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову (а.с. 88-90). 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, представник КЕВ м. Житомира – не визнав.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника КЕВ м. Житомира - Бобра А.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
У відповідності до положень статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Отже відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Як визначено ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що листами ТВО начальника Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 11 квітня 2018 року та начальника Головного управління КЕВ від 06 квітня 2018 року повідомлено начальнику КЕВ м. Житомира про проведення експерименту - впровадження механізму забезпечення військовослужбовців ЗСУ штатно-посадовим службовим житлом, відповідно до яких запропоновано закріплювати житлові приміщення за посадами та проводити заселення військовослужбовців на підставі примірного договору, що додається (а.с. 37-38)
31 січня 2019 року Міністром оборони України видано наказ № 40 про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ (а.с. 43-44). 
01 лютого 2019 року начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ затверджено Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ (а.с. 45-49).
Зі змісту цього Порядку вбачається, що службове (штатно - посадове) житло - житлові приміщення, які включено до службового штатно - посадового житла та закріплено на праві оперативного управління за військовою частиною. До службового (штатно - посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за МОУ. 
З метою отримання службового (штатно - посадового) житла військовослужбовець подає командиру військової частини рапорт разом з довідкою про склад сім`ї, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї нерухоме майно, копії облікової картки фізичної особи - платника податків військовослужбовця та членів його сім`ї. 
Наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно - посадового) житла за відповідними посадами та рапорт військовослужбовця є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла. 
Зазначений договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення. Військовослужбовці, які забезпечуються службовим (штатно - посадовим) житлом та члени їх сімей реєструються за юридичною адресою військової частини. 
Також матеріали справи свідчать про те, що 13.04.2018 наказом командира в/ч НОМЕР_1 за № 276 «Про закріплення штатно - посадового службового житла у в/ч НОМЕР_1 », квартиру АДРЕСА_2 закріплено за посадою помічника командира частини - начальника служби охорони державної таємниці (а.с. 39). 
 Наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 276 від 13 квітня 2018 року є чинним.        
 27 квітня 2018 року між МОУ в особі начальника КЕВ м. Житомира підполковника ОСОБА_4 (власник) та військовослужбовцем ЗСУ помічником командира частини - начальником служби охорони державної таємниці капітаном ОСОБА_1 (користувач) укладено Договір №7 про те, що власник надає користувачу на строк проходження ним служби на посаді помічника командира частини - начальника служби охорони державної таємниці для проживання житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 1.4. Договору - даний договір не надає користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для проведення такої реєстрації. Відповідно до п. 3.1. користувач зобов`язаний використовувати житлове приміщення виключно для проживання. Пунктом 3.14 Договору передбачено, що у разі переведення на іншу посаду або звільнення з військової служби негайно повідомити про це власника та у місячний термін звільнити житлове приміщення разом із членами сім`ї. При цьому дія Договору припиняється. Як передбачено п. 4.5 Договору, власник має право вимагати від користувача звільнення житлового приміщення, у разі використання його не за призначенням, переміщення на іншу посаду, звільнення користувача з військової служби, а також припинення дії Договору у відповідності з п. 3.15 Договору. У п. 7.4 Договору зазначено, що єдиним документом, що підтверджує надання житлового приміщення користувачу та звільнення ним житлового приміщення є підписаний сторонами акт прийому - передачі приміщення, в якому зазначається стан житлового приміщення, обладнання чи іншого майна власника, яке знаходиться в житловому приміщенні (а.с. 10-12).
27 квітня 2018 року між позивачем та комісією КЕВ м. Житомира складено Акт приймання - передачі квартири АДРЕСА_3 (а.с.13). 
У книзі обліку службових жилих приміщень станом на 27 квітня 2018 року зазначено, що вищевказана квартира належить КЕВ м. Житомира. Квартира закріплена за військовою частиною на підставі рішення заступника МОУ від 07 грудня 2017 року №19087/3/1. В ній мешкає ОСОБА_1 , місце служби в/ч НОМЕР_1 (а.с.15). 
З Витягу зі списку розподілу службової житлової площі у АДРЕСА_4 , вбачається, що капітан, помічник командира частини - начальник служби охорони державної таємниці в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 20 жовтня 2017 року перебуває на квартирному обліку. ОСОБА_1 та членам його сім`ї в складі 2 особи надано житло за адресою: АДРЕСА_1 , примітка - службова (а.с. 16). 
Згідно Протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України № 14 від 05 березня 2018 року, судом встановлено, що капітану ОСОБА_1 , склад сім`ї 3 особи, надається службове без зняття з квартирного обліку житло за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-19). 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем оспорений договір укладено добровільно, на момент укладення договору він не заперечував проти його умов, укладення договору відповідає положенням ст. 6, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, у зв`язку з чим він є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Також суд вказав, що штатно - посадове (службове) житло надавалося позивачу в порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ, даний експеримент триває на підставі чинних наказу Міністра оборони України від 31 січня 2019 року № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ» та наказу командира в/ч НОМЕР_1 за №276 13 квітня 2018 року «Про закріплення штатно - посадового службового житла у в/ч НОМЕР_1 ».
Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку. Також суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та у їх системному аналізі обґрунтовано вважав позов таким, що не підлягає задоволенню. 
Посилання представника позивача на відсутність нормативно-правових актів, які регулюють порядок забезпечення військовослужбовців ЗСУ штатно-посадовим житлом чи взагалі визначають таке поняття не виключало можливість укладення такого договору у зв`язку із запровадженням механізму забезпечення військовослужбовців ЗСУ штатно-посадовим службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ та погодження умов договору сторонами з огляду на принцип свободи договору, визначений ст. 3 ЦК України. 
Даний договір не порушує права особи на реєстрацію місця проживання, оскільки передбачає можливість такої реєстрації за юридичною адресою військової частини. 
Доводи апеляційної скарги про те, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 13 квітня 2018 року №276 «Про закріплення штатно-посадового службового житла у в/ч НОМЕР_1 " не доводився до відома ОСОБА_1 та виданий всупереч Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року не спростовує його чинності. Окрім того, цей наказ стосувався закріплення штатно-посадового житла за конкретними посадами військовослужбовців військової частини, а не конкретно ОСОБА_1 (а.с. 39-42). Окрім того, зазначена Інструкція затверджена 31 липня 2018 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 за № 1020/32472, тобто після видачі наказу №276 від 13 квітня 2018 року та укладення сторонами оспореного договору. 
Посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові №902/417/18 від 18 березня 2020 року суд апеляційної інстанції не враховує, оскільки вони містить різні фактичні обставини справи у порівнянні зі справою, яка переглядається. Аргументи про те, що квартира, яка є предметом оспорюваного договору, включена до числа службових житлового фонду МОУ, що підтверджується листом №Г-1193 від 04 вересня 2020 року заступника міського голови Бердичівської міської ради Онофрійчука С.П., не виключає можливість надання останньої як штатно-посадового житла за відповідним договором.
Як пояснив представник відповідача будівля у АДРЕСА_4 перебуває на обліку як штатно-посадове службове житло та на балансі КЕВ м.Житомира, що підтверджується довідкою цієї установи №4041 від 19 жовтня 2020 року, а житло за цією адресою надавалося відповідно до розпорядчих документів МОУ щодо запровадження та введення в дію експерименту, про що свідчать копія листа заступника Міністра оборони України від 26 жовтня 2017 року № 303/4/2131, копія рішення №19087/з від 15 листопада 2017 року ТВО Міністра оборони України на № 303/4/2131 від 26 жовтня 2017 року, копія розпорядження начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних Сил України № 300/1/С/4122 від 05 грудня 2017 року, копія рішення заступника Міністра оборони України від 07 грудня 2017 року № 19087/3/1 на № 300/1/С/4122 від 05 грудня 2017 року.
Інші аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, зазначеним в позовній заяві та на правильність ухваленого рішення не впливають. 
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 26 жовтня 2020 року.