Справа № 442/5477/16-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1903/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
за участю секретаря: Сеньків Х.І., з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника МКП «Будзв`язок» - Возняка В.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом Малого колективного підприємства «Будзв`язок» до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року МКП «Будзв`язок» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу.
Позовні вимоги мотивували тим, що 01 серпня 2000 року між їхнім Товариством та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 16/25 ідеальних частин нежитлового приміщення – контори площею 316,6 кв.м, що по АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі №3353.
Проте відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, зокрема не проводить оплати за вказаним договором.
Також між сторонами укладено договір від 02 березня 2004 року, згідно якого ОСОБА_3 повинен провести оплату до 01 серпня 2016 року за вказаним договором купівлі-продажу 16/25 ідеальних частин нежитлового приміщення – контори від 01 серпня 2000 року.
Крім того, відповідач намагається ухилитись від оплати за згаданим договором, зробити неможливим розірвання договору купівлі-продажу від 01 серпня 2000 року та повернення нежитлового приміщення, про що свідчить незаконне та безпідставне переоформлення відповідачем нежитлового приміщення шляхом отримання свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 12 жовтня 2007 року взамін договору купівлі-продажу, укладеного 01 серпня 2000 року.
Просили розірвати договір купівлі-продажу 16/25 ідеальних частин нежитлового приміщення – контори площею 316,6 кв.м., що по АДРЕСА_1 , укладений між малим колективним підприємством «Будзв`язок» та ОСОБА_3 , 01 серпня 2000 року, зареєстрований в реєстрі №3353, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року позов задоволено.
Розірвано договір купівлі-продажу 16/25 ідеальних частин нежитлового приміщення - контори площею 316,6 кв.м., що по АДРЕСА_1 , укладений між Малим колективним підприємством «Будзв`язок» та ОСОБА_3 , 01.08.2000 року, зареєстрований в реєстрі №3353, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.10.2007 року САВ 258936 на нежиле приміщення в АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Малого колективного підприємства «Будзвязок» 2756 грн. судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення порушує її права та інтереси, однак її не було залучено до участі у справі. Стверджує, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки її чоловік придбав це майно за час їхнього шлюбу. Вважає, що суд повинен був залучити її до участі у справі у якості співвідповідача, оскільки рішення суду може вплинути на її права та обов`язки, однак суд першої інстанції цього не зробив, чим порушив норми процесуального права. 
Звертає увагу на те, що вона була позбавлена можливості подати заяву про застосування строку позовної давності. Посилається на те, що розірвавши договір купівлі-продажу, суд автоматично визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно без зазначення у рішенні жодних мотивів та підстав. 
Вважає, що вирішуючи питання про визнання недійсним свідоцтва суд повинен був залучити виконавчий комітет Дрогобицької міської ради до участі у справі у якості співвідповідача та з`ясувати у останнього думку щодо визнання недійсним свідоцтва, надавши останньому можливість реалізувати процесуальні права. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, подав письмову заяву у якій підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 і просить її задовольнити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника МКП «Будзв`язок» - Возняка В.Й., який визнав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.
Задовольняючи позовні вимоги МКП «Будзв`язок», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не виконано умов договору купівлі – продажу нежитлового приміщення – 16/25 контори від 01 серпня 2000 року, що зареєстрований в реєстрі за №3353, а саме не проведено оплату за придбане приміщення в сумі еквівалентній 15000 доларів США, що є підстави для розірвання договору.
З таким висновком суду погодитись не можна із наступних підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 01 серпня 2000 року між Малим колективним підприємством «Будзв`язок» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 16/25 контори, що в АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., р. №3353 (надалі Договір) (а.с.6).
Відповідно до п.4 Договору продаж 16/25 ідеальних частин нежитлового приміщення вчинено за 12348 грн. Оплата проводиться після підписання договору купівлі-продажу.
11 квітня 2001 року ОСОБА_3 письмово просив про продовження строку сплати коштів за вказаним Договором у зв`язку з відсутністю коштів (а.с.8).
Разом з тим, 05 листопада 2001 року між сторонами було укладено договір про оплату вартості майна за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення -16/25 контори 01.08.2000 року та зареєстрований в реєстрі за №3353. За пунктом 2 ОСОБА_3 зобов`язується сплатити в термін до 01 серпня 2003 року в користь МКП «Будзв`язок» 79994, 57 грн., що еквівалентно 15000 дол.США.
11 листопада 2003 року ОСОБА_3 письмово просив про продовження строку сплати коштів за вказаним Договором у зв`язку з відсутністю коштів до кінця 2004 року (а.с.10).
02 березня 2004 року між сторонами було укладеного договір про оплату дійсної вартості майна за вказаним вище договором-купівлі продажу, за яким визначено, що ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити в користь МКП «Будзв`язок» до 01 серпня 2016 року 79994,57 грн., що еквівалентно 15000 дол. США. (а.с.11).
Поряд з тим, відповідно до свідоцтва про право власності, виданим виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради 12 жовтня 2007 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, 2А, 203 кв.м. на підставі рішення від 28 вересня 2007 року, №260.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 03 жовтня 1987 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 03 жовтня 1987 року.
Безпосередньо після укладення вказаного договору нею вносились кошти на придбання спірного майна, особисто нею було сплачено продавцю 12348 гривень, що є спільним майном подружжя.
Зазначені обставини з врахуванням вимог ст.33 ЦПК України (в редакції закону, який діяв до 15 грудня 2017 року) вказують на те, що суд повинен був залучити ОСОБА_1 до участі у справі з метою захисту належного їй на праві спільної сумісної власності подружжя.
Задовольняючи позовні вимоги МКП «Будзв`язок», суд першої інстанції залишив поза увагою те, що договір купівлі-продажу укладено 01 серпня 2000 року, після чого він був зареєстрований 02 серпня 2000 року Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що свідчить про виникнення права власності.
У той же час, станом на 12 жовтня 2007 року договір купівлі-продажу був чинним, тому виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради на підставі рішення за №260 від 28 вересня 2007 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2007 року.
Рішення виконкому Дрогобицької міської ради №260 від 28 вересня 2007 року ніким не оскаржувалося і є чинним на даний час.
Задовольняючи позовні вимоги, судом не вирішено питання земельної ділянки, на якій знаходиться згадане нежитлове приміщення, що було придбане. Адже земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що призначена для обслуговування нежитлового приміщення, позначеного літ.»2А», загальною площею 203,0 кв.м. – приватизована в користь ОСОБА_3 , що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК №047547 виданий 16 травня 2006 року. Вказана приватизація проводилась за сприяння МКП «Будзв`язок», що передбачено п.7 договору купівлі-продажу від 01 серпня 2000 року.
Таким чином ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не застосував положення ст.ст.13,41 Конституції України, ст.22 КпШС України, ст.16 Закону України «Про власність» ст.ст.316-319,321 ЦК України, внаслідок чого допустив порушення прав ОСОБА_1 .
З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову МКП «Будзв`язок».
Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 жовтня 2016 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Малого колективного підприємства «Будзв`язок» до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу- відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.