ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 жовтня 2020 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 766/4475/20
Номер провадження: 22-ц/819/1484/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.
секретар    Плохотніченко А.В.
учасники справи: 
заявник (боржник) – ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються – державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Зик Ольга Вікторівна,
стягувач – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2020 року, у складі судді Ус О.В., в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Зик Ольги Вікторівни, заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 
ВСТАНОВИВ:
       16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив суд поновити строк на звернення до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 березня 2018 року та визнати протиправною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 березня 2018 року. Скарга обґрунтована тим, що в провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист №666/1145/14, виданий 01.04.2014 року Дніпровським міським судом м. Херсон, про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , 1997 р.н., та ОСОБА_3 , 1999 р.н. у розмірі 1/3 частці всіх видів заробітку щомісячно, але не менша ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17.02.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. 03.03.2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку із тим, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів на шість місяців. Скаржник вважає, що постанова винесена державним виконавцем з порушенням норм чинного законодавства України є протиправною, а тому підлягає скасуванню, оскільки невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державним виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. Як вбачається зі змісту постанови, обґрунтованість та вмотивованість прийняття такого рішення державним виконавцем обумовлює лише наявністю заборгованості зі сплати аліментів. Окрім того скаржник вказує на те, що має захворювання, лікування якого проходить за кордоном, проте на теперішній час в зв`язку зі спірною постановою винесеною державним виконавцем він позбавлений можливості вчасно розпочати лікування, що порушує його права у сфері захисту свого здоров`я.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою, у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 26.02.2017 року складає 26593 гривень. Заборгованість за останні чотири місяці складає 2869,07 гривень, що значно менше ніж загальної заборгованості, а відтак, державним виконавцем правомірно винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Судом зазначено, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження необхідності його лікування за кордоном, а можлива поїздка на змагання з сином не є виключною обставиною для скасування обмежень. Тобто, як на час звернення до суду зі скаргою, так і на час її розгляду, суд не вбачає достатніх, виключних підстав для зняття обмеження у праві виїзду за кордон з боржника. Заявник (боржник) визнає, що аліменти він не сплачував, вказана обставина не є спірною. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги не звернув увагу на наявність хронічного захворювання та необхідність проходження лікування за кордоном. Зазначає, що державний виконавець, приймаючи рішення про винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не врахував практики ЄСПЛ щодо виправданості такого заходу, яке повинно знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу та визнати протиправною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 03 березня 2018 року.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, та просить його залишити без змін.
       Заслухавши доповідача, представника відділу державної виконавчої служби, представника Литвиненко Г.В., які заперечують проти апеляційної вскарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, відповідність її нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів прави слідує, що на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавчий лист № 666/1145/14, виданий 01.04.2014 року Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , 1997 р.н., та ОСОБА_3 , 1999 р.н. у розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку щомісячно, але не менша ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17.02.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.
Зі змісту заяви, що написана ОСОБА_1 25 квітня 2014 року на адресу начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні, вбачається, що ОСОБА_1 повідомлений про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів та розмір аліментів, які має сплачувати (а.с.31).
03 березня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Зик О.В., винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (ВП №42773421), з примусового виконання виконавчого листа №666/1145/14 виданого 01.04.2014 року Дніпровським р/с м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частка всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.02.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Рішення суду боржником не виконується (а.с. 47).
Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 30 березня 2018 року №12203 заборгованість ОСОБА_1 станом на 26.02.2017 року (досягнення повноліття молодшою дитиною) становить 26 593 гривень (а.с. 33).
27 березня 2019 року ОСОБА_1 на ім`я начальника Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ ХО подав заяву в якій просить зняти з нього всі фінансові зобов`язання, а також обмеження щодо керування автомобілем та виїзду за кордон, оскільки він знаходиться без засобів до існування (живе на пожертвування) та знаходиться в стані хронічного захворювання, що не дозволяє працювати (а.с. 32).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положенням статей 6,11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Із змісту наведених положень Закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
Так, відповідно до частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови державним виконавцем) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника.
Матеріали справи свідчать про те, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 26 593 гривень, тобто, існує заборгованість більш, ніж за шість місяців.
Статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
У випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.
Оскільки розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів перевищував суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно, на підставі та в межах наданих йому повноважень, на виконання вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанови про встановлення відповідних обмежень щодо боржника ОСОБА_1 ..
Посилання ОСОБА_1 на те, що він не ухиляється від свого обов`язку сплачувати аліменти та заборгованість виникла не з його вини, тому відсутні підстави для вжиття заходів обмеження боржника - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки ознака «ухилення боржника від виконання рішення суду по сплаті аліментів» не має значення у даній справі. Підставою винесення постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Доводи ОСОБА_1 про те, що державний виконавець, приймаючи постанову про обмеження його у праві виїзду за межі України, не звернув увагу на наявність у нього хронічного захворювання та необхідність проходження лікування за кордоном, не свідчать про те, що дії державного виконавця при ухваленні оскарженої постанови, були неправомірними, оскільки у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.
Надані скаржником виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 про те, що він має хронічний вірусний гепатит «С», фаза ремісії та звертався в поліклініку 15.01.2020 року та 03.02.2020 року , був оглянутий та призначено лікування (а.с.5) та виписний епікриз від 08.01.2020 року згідно якого ОСОБА_1 з 28.12.2020 року по 08.01.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні з основним діагнозом «міокардіофіброз», не свідчать про те, що ухвалюючи 03 березня 2018 року оскаржувану постанову державний виконавець діяв неправомірно та незаконно порушив права ОСОБА_1 . 
Крім того, в заяві на адресу Начальника Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ ХО від 27 березня 2019 року про зняття з нього обмежень встановлених постановами від 03 березня 2018 року, ОСОБА_1 вказував лише про наявність хронічного захворювання, в зв`язку з яким не має можливості повноцінно працювати (а.с.32). 
В матеріалах справи наявна довідка видана завідувачем стаціонарним гепатологічним відділенням Херсонської обласної лікарні ім.І.Г. Горбачевського 22 лютого 2020 року про те, що ОСОБА_1 спостерігається лікарем з діагнозом : «хронічний гепатит С з мінімальною активністю», потребує специфічного противірусного лікування протягом 12 тижнів, яке буде проводитись з використання противірусних препаратів : Софосбувір, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.56)
До апеляційної скарги ОСОБА_1 надано ксерокопію запрошення на терапевтичне лікування відділу медичного туризму Медичного центру Рамбам від 09.09.2020 року зі змісту якого вбачається, що на підставі наданих медичних документів і результатів досліджень ОСОБА_1 є показання до комплексного терапевтичного лікування гепатиту С (а.с.94)
Вказане запрошення не було предметом дослідження суду першої інстанції і не є підставою вважати суду апеляційної інстанції, що дії державного виконавця при ухваленні постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 03 березня 2018 рокубули неправомірними, як на це вказує ОСОБА_1 в своїй скарзі.
Відповідно до положень статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах наданих йому законом повноважень, а відтак порушень прав ОСОБА_1 не встановлено, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.
Відповідно доводи щодо незаконності винесеної державним виконавцем постанови про тимчасові обмеження у правах боржника, платника аліментів, є безпідставними.
За таких обставин підстав для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.  
Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року

Головуючий                                                                        І.В. Вейтас

Судді:                                                                          С.В. Радченко

Г.В. Семиженко