Постанова
03 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 1-22/11
провадження № 51-5115ск20
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду 
м. Києва від 12 травня 2015 року, окрему постанову Шевченківського районного суду 
м. Києва від 12 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 липня 2020 року щодо ОСОБА_2 , 
встановив:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року 
ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 Кримінального кодексу України 
(далі – КК), та у зв`язку з тим, що у його діянні немає складу злочину, передбаченого 
ч. 1 ст. 364 КК (в редакції станом на 11 червня 2009 року). 
Крім того, суд першої інстанції постановив окрему постанову, якою довів до відома начальника 1 управління Головного управління по боротьбі з корупцією 
та організованою злочинністю СБ України та прокурора м. Києва про наявні порушення з метою недопущення їх в подальшій роботі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2020 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та окрему постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишено без змін, а апеляції 
прокурора –  без задоволення.
У касаційній скарзі прокурор не погоджується із зазначеними судовими рішеннями, просить їх скасувати, а кримінальну справу №50-5399 відносно ОСОБА_2 направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. 
Відповідно до вимог ст. 387 Кримінально-процесуального кодексу України від  28 грудня 1960 року (далі – КПК 1960 року) зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст. 350 цього Кодексу. Зокрема, у ній має зазначатися вказівка на те, 
в чому полягає незаконність вироку або ухвали та доводи на її обґрунтування. При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є: істотне порушення кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370 – 372 цього Кодексу.
Оскаржені судові рішення прокурор просить скасувати з підстав істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, однак, належного обґрунтування, з огляду на положення статей 370, 
371 КПК 1960 року, не наводить та не указує, в чому саме полягає порушення 
кримінально-процесуального закону в дослідженні конкретних доказів, і чому, на його думку, ці порушення перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законні, обґрунтовані і справедливі рішення. 
Водночас, у касаційній скарзі прокурор наводить перелік доказів, посилається на неправильну, на його думку, їх оцінку судами, а також наводить доводи щодо неповноти та однобічності судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та висловлює власну версію події, відмінну від тієї, яка встановлена судом, що не є предметом перевірки судом касаційної інстанції.
Тобто, касаційна скарга прокурора не відповідає вимогам статей 350, 398 КПК 1960 року. 
Нормами ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року передбачено, що справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, ч. 2 ст. 383, 384, ч. 2 ст. 386, ч. 1 ст. 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребовуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови.
На підставі викладеного та керуючись ст. 388 КПК 1960 року, п. 15 розділу XI (Перехідних положень) Кримінального процесуального кодексу України, Суд
постановив:
Відмовити прокурору у витребуванні справи за його касаційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, окрему постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 липня 2020 року щодо ОСОБА_2 .
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     ОСОБА_1