Постанова
Іменем України                 
 
16 грудня 2020 року                                       
м. Київ                                                               
 
справа № 465/986/19
провадження № 61-12577св20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2020 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Позовна заява мотивована тим, що 21 листопада 2016 року, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Хюндай Санта Фе», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , доньку позивачів, яка від отриманих травм померла на місці події. 
30 січня 2019 року кримінальне провадження  від 22 листопада 2016 року 12016140000000994 за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі -КПК України), за відсутністю складу кримінального правопорушення. 
Позивачі посилались на те, що неправомірними діями водія ОСОБА_3 їм заподіяно моральну шкоду у зв`язку із втратою доньки, що вплинуло на їх стан, оскільки вони зазнали психологічного стресу, пов`язаного з нервовим напруженням, повністю змінилося їхнє життя.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути із ОСОБА_3 на їхню користь моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 150 000 грн кожному.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року у складі судді Кузя В. Я. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,    ОСОБА_2  відмовлено.
Рішення суду мотивовано відсутністю вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, відсутності в його діях умислу чи необережності, відсутності процесуальних рішень про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 20 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 100 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на підставі статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Факт загибелі ОСОБА_4 спричинив моральні страждання її батькам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів по 100 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану судову постанову та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір моральної шкоди. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки постанові про закриття кримінального провадження від 30 січня 2019 року в якій зазначено, що в ході проведення досудового розслідування не можливо було встановити, чи в діях водія автомобіля «Хюндай  Санта Фе», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща),  ОСОБА_3 є порушення Правил дорожнього руху, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують вину відповідача. Саме груба необережність потерпілої ОСОБА_4 , яка в стані алкогольного сп`яніння, рухалась на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, сприяла виникненню дорожньо-транспортної пригоди та завданню їй шкоди.
Відзив на касаційну скаргу позивачі до суду не подали.
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21 листопада 2016 року приблизно о 22:30 год. у м. Львові по вул. В. Великого ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Хюндай - Санта Фе», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація республіки Польща) вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка від отриманих травм померла на місці події.
За цим фактом Головним управлінням національної поліції у Львівській області відомості про вчинення кримінального правопорушення 22 листопада 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140000000994, за частиною другою статті 286 КК України.
30 січня 2019 року кримінальне провадження від 22 листопада 2016 року № 12016140000000994 відкрите за частиною другою статті 286 КК України, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 15-21).
Згідно змістом постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що в ході проведення досудового розслідування не  можливо встановити, чи в діях водія автомобіля «Хюндай Санта Фе», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), ОСОБА_3 є порушення чинних вимог Правил дорожнього руху, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної пригоди, однак встановлено, що в діях пішохода ОСОБА_4 є порушення чинних вимог Правил дорожнього руху, а саме пунктів 4.9 та 4.14 (а), які виразилися в тому, що вона вийшла на регульований пішохідний перехід (смугу руху автомобіля «Хюндай Санта Фе»), не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, на заборонений для пішоходів сигнал світлофора, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Потерпіла перебувала у стані алкогольного сп`яніння, вміст етанолу у її крові становив 1, 48 проміле.
Зазначена вище постанова про закриття кримінального провадження, позивачами не оскаржувалася.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті            1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України              від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, завданої загибеллю їх дочки. При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивачів та з урахуванням матеріального стану відповідача. 
Доводи касаційної скарги про те, що саме груба необережність потерпілої ОСОБА_4 , яка в стані алкогольного сп`яніння рухалась на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, сприяла виникненню дорожньо-транспортної пригоди та завданню їй шкоди, є необґрунтованими, оскільки не доведено умислу потерпілої чи обставин непереборної сили, що виключало б відповідальність за задану шкоду.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком  суду апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 20 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                       Г. В. Коломієць 

                                                                                        Ю. В. Черняк