ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«20» жовтня 2020 року 
м. Харків
справа № 638/14436/13-ц
провадження № 22ц/818/4838/20
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,
учасники справи: 
скаржник - ОСОБА_1 , представниця скаржника – ОСОБА_2 ,
заінтересована особа - старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пархоменко Н.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2020 року в складі судді Семіряд І.В.   
в с т а н о в и в:
У червні 2020 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пархоменко Наталія Вікторівна звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що 09 червня 2020 року він отримав поштою постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 травня 2020 року ВП № 62197799.

Зазначив, що в провадженні суду перебуває його заява по справі № 638/11436/13-ц щодо скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки ця квартира знаходиться під арештом, будь-які дії щодо неї, в тому числі, і надання ОСОБА_3 комплекту ключів є незаконними, поки не вирішиться остаточно питання щодо спору.

Вказав, що по справі № 638/10349/19-ц, яка була розглянута судом апеляційної інстанції, він не отримував постанову Харківського апеляційного суду, і про те, що судовий розгляд відбувався в суді апеляційної інстанції дізнався лише тоді, коли отримав постанову про виконавче провадження. Отже, він був позбавлений можливості завчасно подати касаційну скаргу на постанову апеляційного суду по вказаній справі.

Просив визнати дії державного виконавця Пархоменко Н.В. про відкриття виконавчого провадження постановою від 28 травня 2020 року ВП № 62197799 незаконними та зобов`язати скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця – залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав доводи та вимоги скарги.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надійшло. 

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 20 жовтня 2020 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, яку задоволено.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що заявником не доведено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства, тому скарга заявника задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, по справі № 638/10349/19-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, позов задоволено, усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності двокімнатної квартири  АДРЕСА_1 шляхом вселення її у зазначену квартиру; зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 комплект ключів від вхідних дверей двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Рішення набрало законної сили 25 лютого 2020 року.

На виконання вказаного судового рішення 17 квітня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/10349/19-ц.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пархоменко Н.В. від 28 травня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62197799.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом  статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»). 

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що  копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пархоменко Н.В. перебуває виконавчий лист № 638/10349/19, виданий 17 квітня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова про зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 комплект ключів від вхідних дверей двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На підставі заяви стягувача ОСОБА_3 постановою від 28 травня 2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 62197799. 

Відмовляючи в задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції, правильно зазначив, що державний виконавець під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження дотримався вимог вказаного Закону та правомірно відкрив виконавче провадження за заявою ОСОБА_3 . До обов`язків виконавця в силу положень Закону України «Про виконавче провадження» не входить перевірка Єдиного державного реєстру судових рішень з приводу можливого розгляду справ, які стосуються виконавчого провадження.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він був позбавлений можливості завчасно подати касаційну скаргу на постанову апеляційного суду по справі № 638/10349/19-ц, не є підставою для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що ухвалу судом постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець 

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2020 року.