ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року                                 
м. Харків
справа № 619/2218/16-ц
провадження № 22-ц/818/2696/20        
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
учасники справи:
скаржник -  ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються - старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобоварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ізотова Павла Петровича, 
боржник - Державне підприємство «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області, постановлену 18 лютого 2020 року у складі судді Жорняк О.М. (повний текст ухвали складений 21 лютого 2020 року), -
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі Міжрайонний ВДВС) Ізотова Павла Петровича по зупиненню вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні (надалі ВП) № 53257846 щодо виконання виконавчого листа, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 12 грудня 2016 року по справі № 619/2218/16-ц про стягнення з Держаного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (надалі ДП) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 84376 гривень 66 копійок; визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС Ізотова П.П. від 16.04.2019 про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 53257846; зобов`язати старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС Ізотова П.П. поновити право стягувача ОСОБА_1 шляхом поновлення виконавчих дій у ВП № 53257846 щодо примусового виконання виконавчого листа по справі № 619/2218/16-ц.
В обґрунтування скарги посилався на те, що у січні 2017 року ОСОБА_1 подав на виконання до Міжрайонного ВДВС виконавчий лист, виданий Дергачівським районним судом Харківської області 12 грудня 2016 року по справі № 619/2218/16-ц про стягнення з ДП на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 84376 гривень 66 копійок. По даному виконавчому листу виконавчою службою відкрите ВП № 53257846. Постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС від 16.04.2019 вчинення виконавчих дій з примусового виконання ВП № № 53257846 було зупинене. Підставою для цього стала ухвала Господарського суду Харківської області від 05.08.2009 по справі № Б-50/120-09 про порушення провадження у справі про банкрутство ДП та введення у дію мораторію на задоволення вимог кредиторів. Постанова державного виконавця від 16.04.2019, яку стягувач отримав 08.10.2019, не відповідає Законам України «Про виконавче провадження», «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та порушує права ОСОБА_1 як стягувача.
Ухвалою   Дергачівського районного суду Харківської області від 18 лютого 2020 рокускарга ОСОБА_1 задоволена. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС Ізотова П.П. щодо зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 53257846 щодо виконання виконавчого листа, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 12 грудня 2016 року по справі № 619/2218/16-ц про стягнення з ДП на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 84376,66 гривень. Визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС Ізотова П.П. від 16.04.2019 про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 53257846. Зобов`язано старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС Ізотова П.П. поновити право стягувача ОСОБА_1 шляхом поновлення виконавчих дій по ВП № 53257846 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 12 грудня 2016 року по справі № 619/2218/16-ц.
Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до змісту п.4 ч.1 ст.34, ч.1 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч. 1,5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і матеріалів ВП № 53257846,  ОСОБА_1 є фактично поточним кредитором ДП, оскільки заборгованість ДП із виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні виникла після введення ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.08.2009 по справі № Б-50/120-09 мораторію на задоволення вимог кредиторів. На вимоги ОСОБА_1 мораторій не розповсюджується. Відкриття провадження у справі про банкрутство не зупиняє виконання обов`язку підприємства-боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати. Державний виконавець не надав належних та допустимих доказів того, що після відкриття провадження про банкрутство на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 05 серпня 2009 року розгляд справи був завершений і ДП було визнано банкрутом. На момент подачі заяви ОСОБА_1 підприємство є діючим, не ліквідовано і з 2009 року не зареєстровано в Єдиному реєстрі підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.
У березні 2020 року ДП звернулося до суду із апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати ухвалу суду і винести постанову, якою заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова державного виконавця від 16.04.2019 направлялася на адресу стягувача простою кореспонденцією. Зі змістом зазначеної постанови також можна було ознайомитися в автоматизованій системі виконавчого провадження. ОСОБА_1 повинен був дізнатися про зупинення вчинення виконавчих дій одразу після винесення постанови 16.04.2019. І звернувшись до суду із дійсною скаргою він порушив установлений ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) десятиденний строк для звернення до суду. Поновивши дії у ВП № 53257846, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти її задоволення. Посилається на ст. 82 ЦПК України та вказує, що дотримання ним строку для звернення до суду із дійсною скаргою вже було предметом дослідження Харківського апеляційного суду. У своїй постанові від 23.12.2019 суд установив, що ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову державного виконавця від 16.04.2019 8 жовтня 2019 року. Зі скаргою на дії державного виконавця він звернувся в цей же день, 8 жовтня 2019 року, тому встановлений ст. 449 ЦПК України строк для звернення не пропустив. Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає такого способу доведення до відома стягувача постанов державного виконавця як реєстрація постанови в автоматизованій системі виконавчого провадження. Резолютивна частина ухвали суду від 18.02.2020 відповідає вимогам ч.2 ст.451 ЦПК України, тому підстав для її зміни немає.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.11.2016 у справі № 619/2218/16-ц з ДП на користь ОСОБА_1 стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 84 376 грн 66 коп. Дванадцятого грудня 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області видав у зазначеній вище справі виконавчий лист (а.с. 71).
Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС від 10.02.2017 за виконавчим листом № 619/2218/16-ц, виданим 12.12.2016, було відкрите ВП №53257846 (а.с. 72). Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС Ізотова П.П. від 16.04.2019 вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 619/2218/16-ц, виданого 12.12.2016, у ВП № 53257846 було зупинене у зв`язку з ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.08.2009 по справі № Б-50/120-09 про порушення провадження у справі про банкрутство боржника ДП та введення у дію мораторію на задоволення вимог кредиторів (а.с. 7, 73-74). У своїй постанові державний виконавець посилається на наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", для зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання даного виконавчого листа.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу на ухвалу суду, ДП посилається на те, що звертаючись 08.10.2019 до суду зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного ВДВС при винесенні постанови від 16.04.2019 ОСОБА_1 порушив установлені ст. 449 ЦПК України строки для такого звернення.
Відповідно до ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Як убачається із матеріалів цивільної справи № 619/2218/16-ц, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11.10.2019 скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця при винесенні постанови від 16.04.2019 залишалася без розгляду з підстави пропуску передбаченого законодавством строку для такого звернення (а.с. 10).
Постановою Харківського апеляційного суду від 23.12.2019 ухвала суду від 11.10.2019 була скасована. При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріалами цивільної справи № 619/2218/16-ц доведено, що постанову старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС Ізотова П.П. від 16 квітня 2019 року про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 619/2218/16-ц ОСОБА_1 отримав 08 жовтня 2019 року, про що свідчить його особистий підпис на аркуші справи 19. Цю обставину не спростовано. Отже, звернувшись 08 жовтня 2019 року до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Ізотова П.П., скаржник дотримав передбачений статтею 449 ЦПК України строк, оскільки про порушення своїх прав останній дізнався 08 жовтня 2019 року.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).
Таким чином, судовим рішенням, що набрало законної сили, вже встановлена обставина дотримання ОСОБА_1 строку на подачу скарги на дії державного виконавця при винесенні постанови від 16.04.2019 у ВП № 53257846. І доводи апеляційної скарги ДП в цій частині спростовані.
Відповідно до статті 5 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
З урахуванням положень частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії вчиняються державним виконавцем державної виконавчої служби, у провадженні якого перебуває виконавче провадження.
Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги ДП про те, що зобов`язавши старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС поновити виконавчі дії у ВП № 53257846 суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України суд зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
В суді апеляційної інстанції державний виконавець Ізотов П.П. наполягав на задоволенні апеляційної скарги ДП і зазначав, що на вимоги ОСОБА_1 до ДП розповсюджується дія мораторію, встановленого Законом України № 2343-XII від 14.05.1992 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тому що стягнуті на користь ОСОБА_1 суми не є заробітною платою.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла станом на 16.04.2019, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій за рішеннями про виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, авторської винагороди, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, рішеннями немайнового характеру, у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).
Державний виконавець Ізотов П.П. правомірно посилався в апеляційному суді на те, що стягнуті рішенням суду на користь ОСОБА_1 суми не є заробітною платою. Так, дійсно, Верховний Суд у своїй постанові від 28 березня 2019 року у справі № 569/12154/17 зробив висновок, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Право на таку компенсаційну виплату виникає у особи за умови розірвання трудових відносин та лише за умови несвоєчасного розрахунку, тому така виплата не може входити до структури заробітної плати.
Отже, стягнутий з ДП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку не є заробітною платою.
Разом з тим, відповідно до п.4 ч.1 ст. 34 34 Закону України «Про виконавче провадження» у вказаній вище редакції зупинення виконавчих дій з боку державного виконавця можливе за умови, що на вимогу стягувача відповідно до закону поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.
Спеціальним законом у даному випадку виступає Закон України № 2343-XII від 14.05.1992 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі Закон № 2343-XII), що діяв на час винесення державним виконавцем постанови від 16.04.2019.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна (ч.2 ст.19 Закону № 2343-XII).
За змістом зазначених норм закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів, а отже, і зупинення виконавчих дій, можливе щодо зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, тобто до порушення судом справи про банкрутство боржника. З постанови державного виконавця вбачається, що стосовно ДП справа про банкрутство була порушена 05.08.2009, це ж підтверджується й ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.08.2009 у справі № Б-50/120-09 (а.с. 73-74). Зобов`язання ДП перед ОСОБА_1 виникли на підставі рішення суду від 07.11.2016, тому на вимоги ОСОБА_1 до ДП дія мораторію, визначеного статтею 19 Закону № 2343-XII не розповсюджується.
Отже, апеляційну скаргу ДП слід залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 16 листопада 2020 року.

Головуючий –                                         О.Ю. Тичкова
Судді:                                                          Н.П. Пилипчук
                                                                О.М. Хорошевський