ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 4.3/2-1745/2006                Головуючий суддя І інстанції Савченко Г. М.
Провадження № 22-ц/818/4689/20        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: щодо визнання права власності
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року                                                         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В., 
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Глибоцької сільської ради – адвоката Мазепи Геннадія Борисовича на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року, ухвалене у складі судді Савченко Г.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області про виділ частки майна із спільної сумісної власності, про визнання права власності, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Глибоцької сільської ради та просила виділити їй у власність частку із загального майна та визнати право власності на установку очистки зерна, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу радгоспу ім.. Кірова від 20.12.1996р. №522, посвідченого Першому Харківського району держнотконторою реєстровий №2-5675, регіональним відділенням фонду державного майна України в Харківській області передано у власність покупцю – товариству покупців радгоспу ім. Кірова майно цілісного майнового комплексу радгоспу ім. Кірова Харківського району Харківської області. У процесі приватизації цілісного майнового комплексу радгоспу ім. Кірова було створено КСП ім. Кірова, та згідно з актом прийому-передачі передане майно на суму 1795651,33 грн було внесено товариством покупців до статутного фонду КСП ім. Кірова. 
Посилалась на те, що постановою Арбітражного суду Харківської області від 07.02.2000 КСП ім. Кірова було визнано банкрутом та згідно ухвали цього суду від 05.02.2000 ліквідовано КСП ім. Кірова, майно передано в комунальну власність Глибоцької сільської ради Харківського району.
Зазначає, що згідно з актом прийому-передачі від 16.12.1999 р. ОСОБА_1 як член КСП ім. Кірова має право на майновий пай, окрім цього рішенням Глибоцької сільської ради Харківського району від 20.12.2005 р. №81 їй надано дозвіл на оформлення технічної документації на установку очистки зерна, розташовану в АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Виділено у власність ОСОБА_1 частку із майна, що є у спільній сумісній власності та визнано за нею право власності на об`єкт нерухомості – установку очистки зерна, по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 липня 2020 року заяву Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник відповідача – адвокат Мазепа Г.Б., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати, новим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що відповідно до акту закріплення виділеного майна на паї за людьми, що вийшли з членства КСП ім. Кірова загальна кількість людей, що претендували на свою частину паю складає 306 чоловік, ОСОБА_1 була 255 у списку та мала долю в підприємстві в розмірі 0,71061% та пай на загальну суму 30538 грн. З вказаного акту вбачається, що до переліку об`єктів, що у закріплений за групою, до якою входила, в тому числі ОСОБА_1 , присуджений їй за рішенням суду від 23.03.2006 року у справі №4.3/2-1745/2006 об`єкт, а саме установка очистки зерна по АДРЕСА_1 не входила взагалі.
Зазначає, що судом до спірних правовідносин застосовано норми матеріального права а саме ст.ст.364, 365, 370 ЦК України в частині виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності, але не враховано, що в силу приписів ч.4 ст.334 ЦК України таке право на нерухоме майно виникає лише після передбаченої Законом державної реєстрації такого права.
Зауважує, що розглядаючи справу про визнання права власності на майно, яке не мало статусу зареєстрованої приватної власності, судом першої інстанції порушено баланс приватного та суспільного інтересу, неповідомлення уповноваженого органу, який має захищати суспільний інтерес, про підстави на буття права власності, що є порушенням принципів законності, розумності та справедливості.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, на підставі договору купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу радгоспу ім..Кірова від 20.12.1996р. №522, посвідченого Першою Харківського району держнотконторою реєстровий № 2-5675, регіональним відділенням фонду державного майна України в Харківській області передано у власність покупцю – товариству покупців радгоспу ім. Кірова майно цілісного майнового комплексу радгоспу ім. Кірова Харківського району Харківської області.
У ході приватизації цілісного майнового комплексу радгоспу ім..Кірова було створено КСП ім..Кірова, та згідно акту прийому – передачі, передане майно на суму 1795651,33 грн, та було внесено товариством покупців до статутного фонду КСП ім..Кірова.
Постановою Арбітражного суду Харківської області від 05.02.2001 року КСП ім. Кірова ліквідовано, майно передано в комунальну власність Глибоцької сільської ради Харківського району. 
Згідно з актом прийому–передачі від 16.12.1999 р. ОСОБА_1 , як член КСП ім. Кірова має право на майновий пай.
Рішенням Глибоцької сільської ради Харківського району від 20.12.2005 р. №81 ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення технічної документації на установку очистки зерна, розташовану АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на частину нерухомого майна КСП ім. Кірова.
Проте погодитись з таким висновком суду не можна.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст. 358 ЦК).
Частинами 1 та 2 ст. 364 ЦК встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник має право на одержання грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Частиною 1  ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»  передбачено, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій.
Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»).
У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін формі (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення,  наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року за № 62 "Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств" визначено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства, свідоцтво (майновий сертифікат) з відміткою про виділення майна в натурі (однак в сукупності із актом приймання-передачі майна) можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене (виділене) майно в установленому порядку.
Відповідно до п. 13 Порядку № 177 майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування, видається нове свідоцтво.
Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. До зазначеного списку додаються такі документи: акт розрахунку уточненого пайового фонду; уточнена структура пайового фонду; уточнений перелік майна пайового фонду. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування, до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Відмову у видачі свідоцтва можна оскаржити в судовому порядку (п. 14 Порядку № 177).
Згідно з інформаційною довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 24 січня 2006 року проведено первинну інвентаризацію вказаних об`єктів, розташованих в АДРЕСА_2 вартість 17537 грн; будівля вагової 10т АДРЕСА_3 вартість 8592грн; будівля пункту прийому овочів, АДРЕСА_4 вартість 22773 грн, будівля ЗАВ вул.Червоноармійська, 40, вартість 4760грн; будівля установки очистки зерна вул..Червоноармійська, 37 вартість 12645 грн; будівля насіннєвого складу АДРЕСА_5 вартість 19735 грн.
Також із зазначеної довідки вбачається, що станом на 24 січня 2006 року право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані в с. Глибоке Харківського району Харківської області не зареєстровано.
За положеннями ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Акту закріплення виділеного майна на паї за людьми, що вийшли з КСП ім. Кірова ШевченкоЛ.І. має долю в розмірі 0,71061 % та пай на загальну суму 30538 грн, за групою пайовиків, в якій значиться ОСОБА_1 закріплено майно на загальну суму 804820 грн та нерухомого майна, яке позивач просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності не значиться.
Свідоцтво про право власності на майновий пай члену колишнього КСП ім. Кірова ОСОБА_1 не видавалось. При цьому позивач не надала до суду відомостей щодо її участі в якості кредитора у процесі банкрутства та щодо закінчення ліквідаційної процедури, оскільки постановою Арбітражного суду Харківської області від 07.02.2000 КСП ім. Кірова було визнано банкрутом та згідно ухвали цього суду від 05.02.2000 ліквідовано КСП ім. Кірова, майно передано у комунальну власність Глибоцької сільської ради Харківського району. 
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи даний спір, зазначених вище положень закону не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, та дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову про визнання права власності на частку у спільному майні, які наразі не доведені належним чином.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову, за його недоведеністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Глибоцької сільської ради – адвоката Мазепи Геннадія Борисовича задовольнити.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року скасувати, ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та визнання права власності відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області судовий збір у розмірі 2102 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2020 року

Головуючий                                                                                                 В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                         І.В.Бурлака.

                                                                                               А.В.Котелевець.