ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 р.	Справа № 545/2382/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Полтавській області молодшого лейтенанта поліції Грешнової Аліни Юріївни на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.11.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Кіндяк Ігор Степанович, вул. Фрунзе, 154а, м. Полтава, Полтавська, 36008)  по справі № 545/2382/20
за позовом        ОСОБА_1  
до       Управління патрульної поліції в Полтавській області,       Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Полтавській області молодшого лейтенанта поліції Грешнової Аліни Юріївни                   
про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01.09.2020року відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425.00 грн.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від  02.11.2020 року позов ОСОБА_1 , - задоволено частково.
Постанову серії ЕАМ № 3069188 від 01.09.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - змінено.
Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КупАП.
Звільнено ОСОБА_1 від адміністративного стягнення у виді штрафу і відповідно вимог ст. 22 КУпАП, - обмежившись усним зауваженням.
В іншій частині вимог - відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.11.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що приймаючи рішення про звільнення позивача від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та втрутився в дискреційні повноваження відповідача.
          В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
          Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
          У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
          Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
          Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що поліцейським (інспектором) роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції, Грешновою А.Ю., 01 вересня 2020 року винесено постанову про застосування адміністративного стягнення ЕАМ № 3069188, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП до адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
У оскаржуваній постанові серії ЕАМ № 3069188 від 01.09.20р., вказано, що 01.09.2020р. о 15:46 год. у м. Полтава по вул. Європейській, 104, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ, Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на забороняючий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.п. 8.7.3 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП за що було застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі - 425.00 грн.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач вперше притягується до адміністративної відповідальності, даним порушенням шкоду нікому не завдано, що не потягло за собою тяжких наслідків, то поліцейським прийнято поспішне рішення та накладено суворе адміністративне стягнення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. (ст. 10, 11 КУпАП).
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Частиною 2 ст.122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів, та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, що відносно позивача застосовано адміністративне стягнення за те, що останній керуючи транспортним засобом проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора.
На підтвердження порушення позивачем правил дорожнього руху відповідачем було надано до суду відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля, які були досліджені судом апеляційної інстанції.
З наданого відеозапису, вбачається, що автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора.
Також із наданого відеоматеріалу, судом встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 , у діях інспектора поліції ОСОБА_2 не вбачається порушення порядку розгляду справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тому підстав для її скасування немає.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАМ №3069188 від 01.09.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів зауважує, що позивач вважає, що факт вчинення нею порушення не зафіксовано належним чином, у зв`язку з чим постанова про накладення на нього адміністративного стягнення підлягає скасуванню. 
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
У зв`язку з чим колегія суддів зауважує, що водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.
При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо помилкового застосування судом першої інстанції приписів ст. 22 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що її приписи можуть бути застосовані органом, який уповноважений вирішувати справу про притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.
Компетенція судів щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення визначена ст. 221 КУпАП.
Приписами ст. 221 КУпАП не передбачено повноважень суду щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч.2 статті 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, з системного аналізу наведених приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням можуть органи (посадові особи), уповноважені вирішувати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, якими є саме органи Національної поліції.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За змістом ст. 286 КАС України місцеві загальні суди як адміністративні розглядають справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та за наслідками розгляду яких місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, з аналізу зазначених вище положень Кодексу адміністративного судочинства України місцевий суд як адміністративний може лише перевіряти оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень щодо законності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, при цьому може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.
Відповідальність за вчинення позивачем правопорушення передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП, санкція якої не передбачає можливості застосування усного зауваження.
Враховуючи, що приписи ст. 22 КУпАП можуть застосовувати ті органи до компетенції яких входить розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, якими є саме органи Національної поліції, то приймаючи рішення по звільнення позивача від адміністративної відповідальності суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень тим самим порушив ст. 22 КУпАП та помилково звільнив позивача від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням.
Приписами ч.1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.11.2020 року прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
          Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Полтавській області молодшого лейтенанта поліції Грешнової Аліни Юріївни  - задовольнити.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02.11.2020 року по справі № 545/2382/20  - скасувати.
Прийняти  постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1  до Управління патрульної поліції в Полтавській області,    Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Полтавській області молодшого лейтенанта поліції Грешнової Аліни Юріївни   про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення  - відмовити.  
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк