ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11180/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :
Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» звернулося з позовом до суду, в якому просить скасувати рішення ДФС України про результати розгляду скарги.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідь Державної фіскальної служби України була оформлена з порушенням встановленого п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України строку, при цьому повідомлення про продовження розгляду скарги від контролюючого органу не надходило, таким чином в силу приписів п. п. 56.8, 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України скарга позивача вважається повністю задоволеною.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що відповідач не порушив встановлений законодавством строк розгляду скарги позивача.. Крім того, рішення ДФС України № 24707/6/99-99-11-05-02-25 від 29.05.2019 про результати розгляду скарги не є актом реалізації контролюючим органом повноважень в сфері управлінської діяльності та не породжує для позивача жодних правових наслідків.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.  
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідно до роздруківки сайту Укрпошти, скарга була доставлена до контролюючого органу 26.04.2019, тому рішення про розгляд скарги було прийнято з порушенням встановленого законодавством строку.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.04.2019 ГУ ДФС у Хмельницькій області було прийнято рішення № 0023515306 про застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» застосовано штраф в розмірі 571  491,66 грн та за період з 21.09.2018 до 10.04.2019 нараховано пеню в розмірі 189  114,34 грн.
Не погоджуючись із рішенням ГУ ДФС у Хмельницькій області № 0023515306 від 18.04.2019 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою (вих. № 571 від 24.04.2019), в якій просив рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № 0023515306 від 18.04.2019 скасувати як таке, що не відповідає нормам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Рішенням про результати розгляду скарги (вих. № 24707/6/99-99-11-05-02-25 від 29.05.2019) Державна фіскальна служба України повідомила позивача про залишення рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № 0023515306 від 18.04.2019 без змін, а скарги позивача - без задоволення.
Вважаючи, що відповідачем було порушено встановлений законодавством строк розгляду скарги, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийнято протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464).
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Отже позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464).
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464).
Частиною 8 ст. 9 Закону № 2464 встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно із п.п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, вважається недоїмкою.
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464).
До того ж на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Частиною 14 ст. 25 Закону № 2464 встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Згідно із ч. 14 ст. 25 Закону № 2464 порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів. В свою чергу, порядок та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску встановлені ч. 4 ст. 25 Закону № 2464.
Так вказаною нормою передбачено, що скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
З матеріалів справи слідує, що позивач, не погоджуючись із рішенням ГУ ДФС у Хмельницькій області № 0023515306 від 18.04.2019, звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою (вих. № 571 від 24.04.2019), в якій просив рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № 0023515306 від 18.04.2019 скасувати як таке, що не відповідає нормам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
При цьому, як стверджує відповідач, скарга позивача була отримана контролюючим органом 02.05.2019 та в цей же день зареєстрована за вхідним номером 16039/6.
Натомість позивач надає роздруківку сайту Укрпошти та наполягає, що скарга була доставлена до контролюючого органу ще 26.04.2019, а отже рішення про розгляд скарги було прийнято з порушенням встановленого законодавством строку.
В матеріалах справи наявна копія розрахункового документу від 24.04.2019 про надсилання скарги позивача (вих. № 571 від 24.04.2019) на рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області №0023515306 від 18.04.2019 відповідачу.
Разом з тим, наказом Міністерства фінансів України № 916 від 21.10.2015 був затверджений Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами (надалі - Порядок № 916), який визначає процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження.
Відповідно п. п. 1, 2 розділу V Порядку № 916 скарга подається платником податків особисто або через свого представника безпосередньо до уповноваженого контролюючого органу або поштовим відправленням з повідомленням про вручення та описом вкладення.
Днем подання платником податків скарги є:
-          при поданні скарги безпосередньо до контролюючого органу - день фактичного отримання скарги контролюючим органом;
-          при надсиланні скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.
У разі відсутності повідомлення про вручення або відбитка календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на поштовому відправленні (конверті, бандеролі), що унеможливлює з`ясування дати отримання відділенням поштового зв`язку скарги, днем подання скарги вважається день надходження скарги до контролюючого органу (п. 3 розділу V Порядку № 916).
Суд першої інстанції вірно вказав, що позивачем не надано ані копії повідомлення про вручення поштового відправлення адресату - Державній фіскальній службі України, ані копії конверта із відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв`язку, тому днем подання скарги позивача (вих. № 571 від 24.04.2019) на рішення № 0023515306 про застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 18.04.2019 слід вважати день реєстрації вказаної скарги відповідачем, а саме: 02.05.2019.
При цьому, рішення про результати розгляду скарги (вих. № 24707/6/99-99-11-05-02-25) датоване відповідачем 29.05.2019, а отже є таким, що прийнято протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що за даними Укрпошти скарга позивача була доставлена до ДФС України 26.04.2019, оскільки відповідно до наявної інформації (а.с.33) зазначено «відправлення у точці видачі», що не вказує на отримання відповідного відправлення представником відповідача. Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження дати отримання контролюючим органом скарги, зокрема тих, що передбачені нормами вищевикладеного законодавства, що в свою чергу унеможливлює з`ясування дати отримання відділенням поштового зв`язку скарги, датою отримання слід вважати 02.05.2019, оскільки протилежного доведено не було.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 23.12.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                               Н.В. Безименна