Справа № 303/1891/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Собослоя Г.Г. і Фазикош Г.В.,
       з участю секретаря Волощук В.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 серпня 2018 року (у складі судді Довжанина В.М.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
       ТзОВ «КредексФінанс» (яке 01 серпня 2018 р. було перейменовано на ТОВ «Вердикт Капітал» (т.3 а.с.9-10) (надалі – Товариство) звернулося до суду з позовом у квітні 2018 р. 
       Після уточнення позовних вимог у травні 2018 р. (том №1 а.с.95-189) просило стягнути на свою користь солідарно із відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11396874000 від 22 вересня 2008 р. усього в розмірі 178 118,11 грн., яка складається із: 154 738,57 грн. – заборгованість по основній сумі кредиту та 23 379,54 грн. – заборгованість по відсотках, на дату відступлення права вимоги та вирішити питання розподілу судових витрат.
       На обґрунтування позовних вимог указало, що 22 вересня 2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (надалі – Банк) і ОСОБА_1 було укладеного договір про надання споживчого кредиту №11396874000. Відповідно до умов указаного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 23 662 доларів США і сплатити кошти за користування кредитом у порядку та на умовах, указаних у договорі. Річна відсоткова ставка за користування кредитом складала 9,50 %. Строк дії договору було встановлено до 22 вересня 2015 р., згодом було продовжено до 22.09.2017 р.
       22.09.2008 р. і 13.05.2009 р. у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено договори поруки. Відповідно до умов указаних договорів поручителі зобов`язалися перед кредитором відповідати за належне виконання позичальником її зобов`язань, що виникли з договору №11396874000 від 22.09.2008 р. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.
       Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами договору, однак відповідач своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів зі сплатою відсотків постійно порушував.
       20 квітня 2012 р. між Товариством і Банком було укладено договір про відступлення прав вимоги, відтак Товариство набуло право вимоги до відповідачів щодо повернення кредитних коштів і сплаті відповідних відсотків за користування такими.
       На момент укладення договору факторингу у відповідача виникла заборгованість у розмірі 178 118,11 грн., а станом на 16.02.2018 р. розмір заборгованості склав 264 065,26 грн.
       Позивач користуючись своїм правом просить стягнути з відповідачів заборгованість не в повному обсязі (264 065,26 грн.), а лише певну її частину - всього в розмірі 178 118,11 грн., яка складається із: 154 738,57 грн. – основна сума кредиту та 23 379,54 грн. – заборгованість по відсотках на дату відступлення права вимоги.
       Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28 серпня 2018 р. позов задоволено: стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 11396874000 від 22.09.2008 р. у розмірі 178 118,11 грн., із яких: 154738,57 грн. – заборгованість по основній сумі кредиту, та 23 379,54 грн. – заборгованість по відсотках, і вирішено питання розподілу судових витрат.
        ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.                 Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-Товариство вже зверталося до суду з позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості, позов було залишено без розгляду, однак не зважаючи на це, подання позову про дострокове погашення заборгованості зумовило настання виконання зобов`язань по кредитному договору;
-звернення із позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови та строк дії кредитного договору. На момент звернення із таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі;
-Товариство вже скористалося своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості відтак вимога про сплату відсотків від суми позики має бути пред`явлена відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України;
-Товариством було пропущено строки для звернення до суду з цим позовом;
-судом першої інстанції не було застосовано положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до необґрунтованості та безпідставності доводів апеляційної скарги та законності оскаржуваного рішення.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
       Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції через повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та правильне застосування норм матеріального права.
       Із матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2008 р. між Товариством і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11396874000 (т.1 а.с.10-11) відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 23 662 доларів США, що еквівалентно 114 784,36 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості – 22 вересня 2015 р. 
       30 січня 2009 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11396874000 від 22 вересня 2008 р. (т.1 а.с.21), відповідно до умов якого кінцевий термін повернення кредиту було встановлено не пізніше 22.09.2017 р.
       Товариство набуло право вимоги на підставі договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 р. (т.1 а.с.59-62, 63-64,66-68, 69).
       Згідно з розрахунком заборгованості станом на 16.02.2018 р. (включно) загальний розмір заборгованості склав 264 065,26 грн., а на момент купівлі права вимоги (14.05.2012 р.) 178 118,11 грн. (т.1 а.с.139-140), саме цю суму Товариство просить стягнути з відповідачів.
       Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
       Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
       Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
       Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
       Основним доводом апеляційної скарги є те, що Товариство вже скористалося своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості, відтак вимога про сплату відсотків від суми позики має бути пред`явлена відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України.
       26.11.2019 р. у відкритому судовому засіданні колегією суддів Закарпатського апеляційного суду було ухвалено витребувати від Мукачівського міськрайонного суду цивільну справу № 303/593/14, на яку посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі як на підставу пред`явлення Товариством позову про дострокове стягнення заборгованості (т.3 а.с.30-31). Указана цивільна справа надійшла на адресу Закарпатського апеляційного суду 11 січня 2020 р. (т.3 а.с.47).
       Із матеріалів витребуваної цивільної справи № 303/593/14 убачається, що Товариство вже зверталося до відповідачів із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11396874000 від 22 вересня 2008 р. у січні 2014 р.
       Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 квітня 2014 р. позов Товариства було задоволено та стягнуто з відповідачів суму заборгованості в розмірі 216 845,76 грн.
       Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15 травня 2014 р. указане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.
       Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 р. позов Товариства було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (повторна неявка в судове засідання належним чином повідомленого позивача). Указана ухвала сторонами не оскаржувалися.
       Належить відмітити, що ні з позову, ні з вимоги, ні із судового рішення не вбачається, що Товариство зверталося із вимогою про дострокове стягнення заборгованості.
       Із вимоги про погашення кредитної заборгованості від 22.05.2012 р., яка була надіслана позичальнику, видно, що Товариство просить перерахувати кошти в сумі 174 477,68 грн., а це сума заборгованості на момент укладення договору факторингу, у той час, як сума повного погашення заборгованості становила 216 875,76 грн.
       Окрім того, заочне рішення, яким на користь Товариства було стягнуто кредитну заборгованість відповідачів, скасовано, а позов Товариства залишено без розгляду.
       Відповідно до ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
       Це право і реалізувало Товариство, звернувшись із новим позовом у квітні 2018 р. Відтак, підстав застосовувати до спірних правовідносин вимог ч.1 ст.1048 ЦК України не має.
       Довід апеляційної скарги стосовно того, що Товариством було пропущено строки для звернення до суду з цим позовом, не заслуговує на увагу, оскільки 30 січня 2009 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11396874000 від 22 вересня 2008 р. (т.1 а.с.21), відповідно до умов якого кінцевий термін повернення кредиту було встановлено не пізніше 22.09.2017 р., а з позовом Товариство звернулося у квітні 2018 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.
       Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було застосовано положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки сторона відповідача не зверталася до суду із зустрічним позовом у порядку Закону України «Про захист прав споживачів», відтак суд першої інстанції не мав жодних підстав для застосування цієї правової норми до спірних правовідносин.
       Товариство належними та допустимими доказами довело ті обставини на які посилалося на обґрунтування своїх позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суперечать обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.                                                                                 2.Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 серпня 2018 року залишити без змін.                                                         3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 р.
Судді: