Справа № 155/555/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О. 	
Провадження № 22-ц/802/1113/20  Категорія: 32 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 грудня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,
секретар с/з – Галицька І. П.,
з участю:
     представника позивача – ОСОБА_1 ,
     представника відповідача – Овчарова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба» про розірвання договору оренди земельної частки (паю), за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року, 
                                        В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що в провадженні Горохівського районного суду Волинської області перебуває цивільна справа за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства (далі - СгПП) «Дружба» до неї про визнання договору оренди землі недійсним, у зв`язку з чим їй стало відомо, що її чоловік ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав з приватним підприємством договір оренди земельної частки (паю) № 47, який зареєстрований 27 квітня 2004 року за № 487 Квасівською сільською радою Горохівського району з СгПП «Дружба».
Позивачка також зазначала, що приватне підприємство з 2004 року і по теперішній час користується цією земельною ділянкою (паєм), але орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачує.
Посилаючись на зазначені обставини та на те, що вона в порядку спадкування набула право власності на земельну ділянку (пай), позивачка просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки (паю), укладений між її чоловіком і СгПП «Дружба» 27 квітня 2004 року.
Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року в цій справі у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 93  ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина 4 статті 124 ЗК України).
За положеннями статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (стаття 21 Закону).
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За матеріалами справи встановлено, що 27 квітня 2004 року між власником земельної частки ОСОБА_3 і СгПП «Дружба»  був укладений договір оренди земельної частки (паю), за умовами якого орендодавець ОСОБА_3 передав, а орендар СгПП «Дружба» прийняв в оренду земельну частку (пай) загальною площею 2,29 га (що еквівалентно 2,06 кадастрових гектарів) строком на 7 років з виплатою орендної плати у розмірі 150 грн за один кадастровий гектар. Договір оренди земельної частки (паю) зареєстрований 27 квітня 2004 року за № 487 Квасівською сільською радою Горохівського району (а.с.70).
В судовому засіданні також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець ОСОБА_4 помер.
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Квасівської сілької ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно постановлено визнати за позивачем ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку (пай) після смерті її чоловіка ОСОБА_3 (а.с.8,9). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 07 вересня 2018 року зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,2869 за  позивачкою в цій справі ОСОБА_2 (а.с.6).
05 травня 2020 року власник земельної ділянки ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом про розірвання договору  оренди земельної ділянки (паю), який був укладений 27 квітня 2004 року між її чоловіком ОСОБА_3 і СгПП «Дружба»,  з підстав того, орендодавець не сплачував орендну плату за користування землею, починаючи з 2009 року і по 2019 рік.
За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до частин 1 статті 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати (пункт «д» частини 1статті 141 ЗК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції уважав, що підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки (паю) відсутні.
Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.
При цьому судом установлено, що оспорюваний договір оренди землі був укладений  між чоловіком позивачки в цій справі ОСОБА_2 – ОСОБА_3 і СгПП «Дружба», ОСОБА_2   в порядку спадкування набула право власності на цю земельну ділянку лише у вересні 2018 року і до неї як до спадкоємця перейшли права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за договором оренди землі, в тому числі й право на отримання орендної плати за користування землею.
Відповідно до частини 5 статті 31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.
За положеннями частини 1, 3 статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Отже, позивачка ОСОБА_2 , яка у 2018 році набула право власності на земельну ділянку (пай), була зобов`зана протягом одного місяця з дня державної реєстрації за нею права власності на землю повідомити про це користувача земельної ділянки СгПП «Дружба». 
Проте позивачка будь-яких доказів на підтвердження того, що вона протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на землю повідомила орендаря про набуття нею права власності на цю земельну ділянку не надала, а також не надала доказів про те, що вона зверталася до користувача земельної ділянки із відповідними заявами про виплату їй як власнику земельної ділянки орендної плати. 
При цьому, як убачається із довідки користувача земельної ділянки СгПП «Дружба» від 20 серпня 2019 року, на даний час земельна ділянка (пай) обробляється орендарем (а.с.7) і за користування земельною ділянкою нараховується орендна плата (а.с.41-45).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що орендар повинен був виконувати свій обов`язок по оплаті за оренду землі  шляхом внесення грошей у депозит нотаріуса, оскільки за положеннями частини 1 статті 537 ЦК України боржник має право, а не обов`язок по внесенню коштів у депозит нотаріуса і, крім того, як було встановлено судом, позивачка набула право власності на земельну ділянку лише у 2018 році і не повідомила про це орендаря у встановлений законом строк.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року в цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді