ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1172/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Бєляновського В.В., Лавриненко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 
у справі №916/1172/19 
за позовом заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств 
до Фермерського господарства “Струмок Агросервіс” 
про стягнення 192539,09 грн.
           
ВСТАНОВИВ
Заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств із позовом до Фермерського господарства “Струмок Агросервіс” в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 192539,09 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання фінансової підтримки (допомоги), що полягає у неповерненні наданої відповідачу з боку Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення фінансової допомоги у визначений строк згідно встановленого графіку.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 повернуто позовну заяву Заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.
В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що Український державний фонд підтримки фермерських господарств не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, а тому у прокурора відсутні повноваження на представництво  інтересів  вказаної державної установи в силу приписів ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”. Як відзначено місцевим господарським судом, позиція суду відповідає вимогам чинного законодавства, якими закріплено можливість звернення прокурора до суду в інтересах  органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкту владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Натомість Український державний фонд підтримки фермерських господарств не належить ні до органу державної влади, ні до органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкту владних повноважень.
Також судом першої інстанції зазначено, що прокурором в порушення вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України не було достатньо обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави у даному випадку. 
Наведене, як вважає місцевий господарський суд, дозволяє суду дійти висновку про непідтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, що у відповідності до приписів ст. 174 ГПК України є підставою для повернення позовної заяви.
Не погодившись із даною ухвалою заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 у справі №916/1172/19 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушення норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так за твердженням апелянта, Український державний фонд підтримки фермерських господарств не відноситься до державних компаній, щодо яких не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів. Скаржник також відзначає, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. 
Скаржник зазначає, що підставою для звернення із даним позовом до суду з метою представництва інтересів держави стало нездійснення захисту таких інтересів уповноваженим органом – Одеським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, а саме невжиття заходів щодо стягнення заборгованості до бюджету на користь держави. На думку апелянта, неналежне виконання відповідачем вимог договору підриває економічні інтереси держави та виникнення заборгованості перед бюджетом. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Мишкіної М.А., Таран С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу господарського суду Одеської області від 02.05.2020 №916/1172/19, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ “Перехідні положення” ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1172/19 у зв`язку із перебуванням головуючого судді Будішевської Л.О. та судді Таран С.В.  у відпустці.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу господарського суду Одеської області визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Мишкіної М.А., Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду прийнято апеляційну скаргу до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Мишкіної М.А., Філінюка І.Г. Визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду призначено проведення повторного авторозподілу у зв`язку з перебуванням судді Мишкіної М.А. у відпустці. 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 зупинено провадження у справі №916/1172/19 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №916/1172/19.
Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ “Перехідні положення” ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1172/19 у зв`язку із перебуванням судді Філінюка І.Г. у відпустці.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Бєляновського В.В., Лавриненко Л.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду зупинено провадження у справі №916/1172/19 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду поновлено апеляційне провадження у справі №916/1172/19.
Головуючий суддя Аленін О.Ю. з 05.10.2020 по 28.10.2020 був тимчасово непрацездатним. Суддя Лавриненко Л.В. з 10.11.2020 по 27.11.2020 була тимчасово непрацездатною.
Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. 
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII “Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)”, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII “Про прокуратуру”, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15 (провадження №21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №912/2385/18.
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. 
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі 906/982/19.
Звертаючись із з позовом до суду в інтересах держави в особі Фонду в особі Відділення прокурор посилався на те, що Фондом, до компетенції якого віднесені повноваження щодо реалізації державної політики щодо фінансової підтримки становлення і розвитку фермерських господарств, не вживалися заходи, направлені на повернення відповідачем отриманої фінансової допомоги за договором, а саме, Фонд з позовом до суду не звертався, а лише обмежився повідомленням прокуратурі відповідної інформації. Відтак, прокурором наведено підставу для представництва  інтересів держави у суді. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи, Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернулося з листом до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в якому зазначило, що за даними бухгалтерського обліку за ФГ “Струмок Агросервіс” перед Одеським відділенням Укрдержфонду рахується загальна заборгованість у розмірі 198335,66 грн. ФГ “Струмок Агросервіс” неодноразово направлялися претензії з вимогою повернути фінансову підтримку. Інших заходів щодо повернення фінансової підтримки не вживалося у зв`язку з тим,  що в Одеському відділенні відсутні кошти на послуги представника в суді (адвоката) та відсутні кошти на сплату держмита. В огляду на наведене, Одеське відділення Укрдержфонду просило розглянути питання щодо здійснення представницьких повноважень прокурором, а саме звернення до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення до ФГ “Струмок Агросервіс” про стягнення заборгованості. 
Листом від 22.04.2019 Заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури повідомив Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств про те, що прокуратурою підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення до ФГ “Струмок Агросервіс” про стягнення заборгованості, та зазначено, що позов найближчим часом буде скеровано до суду для розгляду по суті. 
Судова колегія відзначає, що після отримання відповідного повідомлення, Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств самостійно не зверталося до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності та підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Судова колегія вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Український державний фонд підтримки фермерських господарств не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, а тому у прокурора відсутні повноваження на представництво   інтересів   вказаної державної установи в силу приписів ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, оскільки Фонд не відноситься до державних компаній, стосовно яких не допускається здійснення Прокурором представництва в суді інтересів, а Прокурор, у свою чергу, дотримався вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо умов такого звернення, а саме, обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді та визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави.
Так, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 31.01.2004    № 26 «Про Український державний фонд підтримки фермерських господарств» Український державний фонд підтримки фермерських господарств (Укрдержфонд) є бюджетною установою. Фонд є державною бюджетною установою, заснованою на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки становлення і розвитку фермерських господарств, є юридичною особою.  
Водночас створення та діяльність державних компаній (суб`єктів господарювання державного сектора економіки) здійснюється відповідно до вимог Господарського кодексу України. Частина друга статті 22 ГК України визначає, що  суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у    статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Статтею 73 ГК України визначено поняття державного унітарного підприємства та встановлено вимогу щодо найменування державного унітарного підприємства, зокрема те, що воно повинно містити слова «державне підприємство».
Вказаним спростовуються твердження місцевого господарського суду про те, що у Прокурора не було повноважень на представництво інтересів держави в особі Фонду в особі Відділення у суді.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.08.2020 по справі №916/2871/17.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає передчасними висновки суду першої інстанції, що у прокурора відсутні законні підстави на звернення з цим позовом до суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без належного дослідження обставин дотримання прокурором порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", дослідження порушення інтересів держави, а також наявності або відсутності бездіяльності цього органу протягом розумного строку після отримання такого звернення, що може слугувати достатнім аргументом для підтвердження виключних підстав для представництва прокурора в інтересах держави в особі цього органу.
Такої ж правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 31.08.2020 у справі №910/9736/19. 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. 
За статтею 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За результатами розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 у справі №916/1172/19 скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, а матеріали справи поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею матеріалів справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним заяви, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.    269,    270,    275,    276,    281-284 Господарського процесуального кодексу України,        колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.05.2019 у справі №916/1172/19 скасувати. 
Матеріали справи №916/1172/19 направити до Господарського суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених    Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 23.12.2020.

Головуючий суддя                                                            Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                    Бєляновський В.В. 

Суддя                                                                                Лавриненко Л.В.