Справа № 343/444/20 
Провадження № 22-ц/4808/1188/20 
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:           Бойчука І.В., Девляшевського В.А.
секретаря          Мельник О.В.
з участю ОСОБА_1 та його представника адвоката Якименка М.П.
ОСОБА_2 та її представника адвоката Ільницького Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засідання справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду увід 31 серпня 2020 року, ухвалене в складі судді Тураша В.А. у  м.Долині, 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що він проживає в АДРЕСА_1 . По сусідству з ним проживає сім`я ОСОБА_3 , у тому числі і відповідачка - ОСОБА_2 . Між сторонами тривалий час виникають конфлікти щодо межі між їхніми земельними ділянками. 03 вересня 2019 року ОСОБА_2 подала заяву до Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, в якій містятитьсґя про нього негативна і недостовірна інформація. Зокрема, відповідачка розповсюдила інформацію про те, що він нібито натравлює свого собаку на неї та її чоловіка ОСОБА_4 , що не відповідає дійсності. На даний час матеріали адміністративної справи направлені в Оболоньську сільську раду Долинського району для вирішення по суті. Вважав, що неправомірними діями відповідачки принижено його честь та гідність й заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у перенесенні стражданнь та переживань. Просить зобов`язати ОСОБА_2 , у письмовій формі спростувати про нього негативну інформацію, яка викладена нею у її заяві на нього і подана начальнику Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області 03 вересня 2019 р. шляхом подання листа із спростуванням начальнику Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області та листа із спростуванням до Оболоньської сільської ради Долинського р-ну Івано-Франківської області такого змісту:
«Спростування.
Я, ОСОБА_2 , спростовую інформацію, викладена мною у заяві на ОСОБА_1 , що подана начальнику Долинського відділення поліції Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області 03 вересня 2019р. про те, що він показував генеталії їй та її чоловіку ОСОБА_4 і натравлював на неї та її чоловіка ОСОБА_4 свого пса».
Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50 000 грн моральної шкоди, що завдана йому її неправомірними діями та судові витрати у вигляді сплати судового збору та за правничу допомогу.
Рішенням Долинського районного суду від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп..
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при зверненням до поліції з заявами ОСОБА_2 завідомо поширювала недостовірну та неправдиву інформацію про нього, що є порушенням його прав. На думку ОСОБА_1 також не враховано правова позиція постанови Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі №649/415/16-ц, що для звернення ОСОБА_2 із заявою до правоохоронних органів не було жодних підстав, так як не були порушеня її права, свободи чи законні інтереси.
21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що при поданні заяви до поліції вона реалізовувала своє конституційне право на звернення до компетентного органу. А тому відсутні підстави для задоволення позову. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.
ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову задоволені апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_2 із заявою до правоохоронного органу не було спрямоване на поширення недостовірної інформації щодо позивача, приниження його честі, гідності та ділової репутації, відповідно немає підстав для спростування поширеної інформації. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
       Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
На підставі доказів, які містяться у матеріалах справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають по сусідству в АДРЕСА_2 та між ними тривалий час виникають конфлікти щодо межі між їхніми земельними ділянками.
Зазначені  обставинини визнаються учасниками справи,  суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому  відповідно ч.1ст.82 ЦПК України  не підлягають доказуванню.
З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася із заявою на ім`я начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУПП в Івано-Франківській області Хомина В.Д., яка зареєстрована 03.09.2019 р. за вх.№3048, в якій просила притягнути відповідача до адміністративної відповідальності за вчинену, на її думку, неправомірну поведінку 02.09.2020 щодо неї та її чоловіка. 
Також встановлено, зміст цієї заяви, не містить інформації, що ОСОБА_2 інформувала начальника поліції про непристойні дії позивача (а.с.40,41).
На підставі вищезазначеної заяви старшим ДОП Долинського ВП Лапків М.С., складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 077892 від 18.09.2019р., стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст.154 КУпАП.
Супровідним листом вих. №6625 від 01.10.2019 Долинський ВП Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області протокол АПР 18 №077892 від 18.09.2019 року, складений на гр.-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення за ст.154 ч.1 КУпАП для прийняття рішення направлено адміністративній комісії при виконкомі Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області. (37).
Відповідно до копії довідки «По результатах розгляду матеріалів перевірки по зверненню ОСОБА_2 » від 21.03.2020 року, статшим ДОП Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Лапків М.С., проведено перевірку по матеріалах зареєстрованих в журналі СО Долинського ВП за № 1459 від 16.03.2020 року.
16.03.2020 року в Долинське ВП Калуського ВП ГУНП поступило звернення від ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 жительки АДРЕСА_1 про те, що її сусід ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 житель АДРЕСА_1 на суміжних земельних ділянках вигулював і продовжує вигулювати свою собаку породи «Доберман». Про дані факти неодноразово вона зверталася в Долинське ВП і складалися на останнього адміністративні протоколи за ст. 154 КУпАП, які направлявся у Оболонську сільську раду на розгляд. Оскільки голова Оболонської сільської ради не в змозі скликати адміністративну комісію для винесення рішення по даних протоколах, то ОСОБА_2 звернулася із заявою у Долинське ВП.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Згідно з статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 727/5418/17 від 21 березня 2019 року, яка відповідно ч.4  ст.263 ЦПК України враховується судом апеляційної інстанції.
За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки у цьому випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України щодо вжиття заходів відносно неправомірних дій позивача.
Суд  відхиляє доводи апеляційної скарги, що для звернення із заявою ОСОБА_2 до правоохоронних органів не було жодних підстав, так як не були порушеня її права, свободи чи законні інтереси, так як позивач не довів, що зазначена заява до правоохоронного органу мотивована цілеспрямованими діями на приниження його честі, гідності та ділової репутації.
З огляду на наведене суд першої інстанції правильно визначив як характер правовідносин, так і норми права, якими вони мають бути врегульовані.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. 374, 375 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Долинського районного суду від 31 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 04 грудня 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк 
                                                               І.В.Бойчук 
                                                               В.А.Девляшевський