Ухвала
Іменем України 
15 жовтня  2020 року
м. Київ
справа № 601/200/18
провадження № 51-4855 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15 липня  2020 року, 
встановив:
Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 лютого       2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Крім того, вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 липня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень щодо нього.
Перевіривши відповідність касаційної скарги  вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання положень зазначеної статті.
Наведене обґрунтування вимог засудженого ОСОБА_4 викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, ОСОБА_4 обмежився загальними фразами про порушення, допущені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанції, не обґрунтовує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку суду першої та ухвали суду апеляційної інстанцій, згідно з                                           ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того,  касаційна скарга засудженого не містить обґрунтування вимоги про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей                                   284, 440 КПК України у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
Також  засуджений допускає суперечності при обґрунтуванні своєї скарги, оскільки в мотивувальній частині касаційної скарги, окрім іншого, вказує на невірну кваліфікацію його дій за ч. 2  ст. 309 КК України, при цьому просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та закрити кримінальне провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, у порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України засудженим до скарги не долучено копій оскаржуваних судових рішень.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4  залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків – п`ятнадцять   днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                         ОСОБА_3