Постанова
Іменем України                                         
 
02 грудня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 754/16146/17
провадження № 61-6012св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого   -	Ступак О. В. (суддя-доповідач),	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю.,                	Погрібного С. О.,                                   	
                                  Усика Г. І.,                                          Яремка В. В.,                                       
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 на постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
 
У грудні 2017 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  звернулися до суду із позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди.
Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . 15 травня 2017 року з вини відповідачів, які проживають у розташованій поверхом вище квартирі, сталося залиття їхнього помешкання. Зокрема залиті частини спальної та вітальної кімнат, а також коридору. Згідно з актом обстеження від 16 травня 2017 року, складеного комісією житлово-експлуатаційної дільниці № 113, причиною залиття стало самовільне втручання мешканців квартири у сантехнічне обладнання (лопнула гнучка підводка до зливного бачка в санвузлі). Внаслідок залиття квартира потребує ремонту. Згідно з висновком про оцінку матеріального збитку, вартість необхідних ремонтно-будівельних робіт становить 59 092,27 грн, яку відповідачі добровільно відшкодувати відмовилися. 
 
Враховуючи наведені обставини, позивачі просили суд стягнути із відповідачів на їхню користь 59 092,27 грн на відшкодування майнової шкоди та сплачений судовий збір.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових            витрат. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами підтверджено факт залиття квартири позивачів внаслідок неправомірних дій відповідачів, які полягають у самовільному втручанні останніх у сантехнічне обладнання, у зв`язку з чим позивачам завдано майнових збитків на суму 59 092,27 грн. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 4 404,00 грн на відшкодування майнової шкоди. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розмір шкоди, спричиненої залиттям квартири, позивачами належним чином не доведено, тому відсутні підстави для стягнення із відповідачів на користь позивачів заявленої ними суми відшкодування майнової шкоди. Надані сторонами висновки експертиз суттєво протирічать одна одній. 
 
Стягуючи із ОСОБА_4 на користь позивачів 4 404,00 грн на відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 визнав позов у цій частині. 
 
Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин передбачає спільне відшкодування такої шкоди усіма відповідачами як співвласниками квартири, рішення суду першої інстанції стосується як кожного із відповідачів окремо, так і у сукупності, тому суд вважав обґрунтованим право одного із відповідачів на оскарження рішення суду першої інстанції у повному обсязі.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У березні 2020 року представник  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7  подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність розміру відшкодування майнової шкоди, оскільки на підтвердження такого розміру позивачами надано належний, допустимий та достовірний доказ - звіт про оцінку майна від 16 червня 2017 року, який складений відповідно до положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Надані відповідачами висновки експертиз не є належними та допустимими доказами та не спростовують вартість відновлюваних робіт, визначену звітом про оцінку майна від 16 червня 2017 року. Суд апеляційної інстанції фактично самоусунувся від оцінки наданих доказів, не оцінив кожен із наданих сторонами висновок експертизи, необґрунтовано відхилив звіт про оцінку від 16 червня 2017 року, не проаналізувавши його змісту, та не призначив за таких обставин судову експертизу у справі. Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення суду першої інстанції у повному обсязі, оскільки із апеляційною скаргою звернувся лише один із відповідачів, а тому рішення суду першої інстанції оскаржено у частині, що стосувалася лише його прав та інтересів.  
 
У серпні 2020 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8  надійшов відзив на касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , в  якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та закрити провадження у справі, а у разі відхилення клопотання про закриття провадження у справі залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
 
Встановлені судами обставини 
 
Позивачі у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .
 
15 травня 2017 року сталося залиття квартири позивачів через самовільне втручання мешканців квартири АДРЕСА_3 , у сантехнічне обладнання, а саме: лопнула гнучка підводка до зливного бачка в санвузлі. Факт залиття та пошкодження зафіксовані актом від 16 травня 2017 року, складеним комісією житлово-експлуатаційної дільниці № 313. При обстеженні квартири  позивачів виявлено: у спальній кімнаті сліди залиття на стелі, водоемульсійна фарба; у вітальній кімнаті сліди залиття, намокла підлога (ламінат), в коридорі сліди залиття на стелі водоемульсійна фарба та на стінах (шпалери).
 
Згідно зі звітом про оцінку майна про проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_2 , після її залиття, яка проведена 16 червня 2017 року, вартість проведення відновлювального ремонту становить 59 092,27 грн.
 
Відповідно до наданого стороною відповідачів висновку фахівців Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертиза в будівництві», вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_2 , після її залиття мала б скласти 35 856,00 грн.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
 
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
 
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
 
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди,  її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою.
 
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розмір шкоди, спричиненої залиттям квартири, позивачами належним чином не доведено, тому відсутні підстави для стягнення із відповідачів на користь позивачів заявленої ними суми відшкодування майнової шкоди. Висновок про недоведеність стороною позивачів розміру заподіяної шкоди апеляційний суд обґрунтовував тим, що надані сторонами експертні висновки протирічать один одному як у частині визначення вартості відновлювальних робіт, так і в частині їх обсягу та переліку будівельно-ремонтних робіт, необхідних для відновлення попереднього стану залитої квартири. Сторонам роз`яснювалося право на призначення судової експертизи, проте жодна із сторін ним не скористалася та не заявила клопотання про призначення у справі судової експертизи.
 
Верховний Суд не може погодитися із таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке. 
 
Щодо меж перегляду справи судом апеляційної інстанції 
 
Касаційне провадження у цій малозначній справі відкрито з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме: чи може суд апеляційної інстанції повністю скасувати рішення суду першої інстанції, яким стягнуто на користь позивача грошові кошти частково із кожного відповідача, у випадку його оскарження лише одним із відповідачем.
  
Судом апеляційної інстанції переглянуто та скасовано рішення суду першої інстанції, яке ухвалено щодо кожного з чотирьох відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 лише за апеляційною скаргою відповідача                ОСОБА_4 .
 
При ухваленні рішення, судом першої інстанції у цій справі не встановлено солідарного обов`язку відповідачів з відшкодування шкоди, завданої позивачам, а навпаки, судом першої інстанції вирішено стягнути на користь позивачів: із             ОСОБА_3 14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди; із ОСОБА_4              14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди; із ОСОБА_5 14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди; із ОСОБА_6 14 773,06 грн на відшкодування майнової шкоди. 
 
Тому, висновок суду апеляційної інстанції про те, що характер правовідносин у такому випадку передбачає спільне відшкодування такої шкоди усіма відповідачами, як співвласниками квартири, суперечить положенням статті 1190 ЦК України. 
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367       ЦПК України). 
 
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суду першої інстанції може бути переглянуте в апеляційному порядку лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції у частині, що стосується прав та обов`язків осіб, якщо такі особи не оскаржують судове рішення шляхом подання апеляційної скарги. При відсутності солідарного обов`язку між відповідачами у справі, кожний із відповідачів має право оскаржити рішення суду в частині, що стосується його прав та обов`язків. Відповідно, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями перегляду судового рішення у частині вимог, які заявлені до особи, яка не оскаржує таке рішення. 
 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував рішення суду першої інстанції у повному обсязі, оскільки із апеляційною скаргою звернувся лише ОСОБА_4 , а тому рішення суду першої інстанції могло бути переглянуто судом апеляційної інстанції лише в частині, яка стосується прав та інтересів                  ОСОБА_4 .  
 
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанцій за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , скасував рішення суду першої інстанції у частині стягнення з інших відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які таке рішення не оскаржували в апеляційному порядку, що свідчить про порушення апеляційним судом наведених вище норм процесуального права.  
 
У зв`язку з наведеним, оскаржувану судову постанову апеляційного суду не можна вважати законною та обґрунтованою.
 
Щодо вирішення спору по суті 
 
Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не містить мотивів незгоди із оцінкою суду першої інстанції, наданою наявним у справі доказам, та відповідно, встановленим судом першої інстанції на підставі цих доказів обставинам справи. Апеляційним судом не обґрунтовано, у чому помилковість чи неправильність оцінки суду першої інстанції.
 
Так судом, апеляційної інстанції вказано, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження посилання позивача на факт залиття відповідачами належної їм квартири. У той же час розмір спричиненої таким злиттям шкоди належним чином не доведено, а отже підстави для відшкодування шкоди у будь-якому із вказаних вище розмірів у суду відсутні, що зумовлює необхідність у відмови в задоволенні таких вимог із підстав недоведеності.
 
Незважаючи на висновки щодо недоведеності позовних вимог, під час розгляду справи одним із відповідачів - ОСОБА_4 , позовні вимоги частково визнані. Зокрема ним визнано позов на суму 4 404,00 грн. Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позову в цій частині, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивачів із такого відповідача.
 
Такі висновки апеляційного суду є необґрунтованими, оскільки наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи та встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Як на підставу для відкриття касаційного провадження, сторона позивача  посилалася на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначала, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18) та від 30 жовтня 2019 року у справі № 759/19726/15-ц (провадження № 61-28905св18).
 
Так, зі змісту вказаних судових рішень Верховного Суду вбачається, що суд касаційної інстанцій, переглядаючи судові рішення у справах із подібними правовідносинами, дійшов висновку про те, що надані сторонами висновки експертів є належними доказами на підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивачів. 
 
Разом з цим, у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, суд апеляційної інстанції відхилив надані сторонами експертні висновки, у зв`язку із чим дійшов висновку про те, що позивачами не доведено розміру шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивачів. 
 
Таким чином, наведені заявником підстави касаційного провадження підтвердилися. 
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки позивачами у цій справі підтверджено як факт залиття їхньої квартири внаслідок неправомірних дій відповідачів, так і розмір заподіяних майнових збитків. 
 
Статтею 376 ЦПК України визначено підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не наведено підстав скасування рішення суду першої інстанції, що є порушенням      вимог статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового     рішення.
 
В ситуації, коли у малозначних справах апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права особи на справедливий судовий розгляд, суд апеляційної інстанції не має права самоусуватись від оцінки наявних у справі доказів, коли встановлення обставин справи залежить від оцінки розбіжностей у наданих сторонами доказах.  
 
У розпорядженні суду були як звіт про оцінку ТОВ «АПРАЙСЕЛ ЮА», наданий стороною позивача, що містив висновок про розмір заподіяного матеріального збитку залиттям квартири, так і експертна оцінка щодо розгляду кошторисної документації по дефектному акту, проведена ТОВ «Укрекспертиза в будівництві», надана стороною відповідача. Суд апеляційної інстанції не був позбавлений можливості як надати свою  оцінку кожному із цих доказів, та і оцінити розбіжності по певним позиціям (обсягам та вартості заявлених робіт), які містять указані документах шляхом їх співставлення, та зробити свої висновки. Обґрунтування судового рішення про відмову у відшкодуванні шкоди з підстав недоведеності її розміру, при встановленні усі інших обставин,  необхідних для відшкодування шкоди, лише з посиланням на розбіжності у розмірах такої шкоди, визначеної різними експертами, є безпідставним. 
 
Із зазначеного вбачається, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, внаслідок чого безпідставно частково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону. 
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо у передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Таким чином, Верховний Суд на підставі статті 413 ЦПК України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню,то із  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі по 320,00 грн (1 280,00 грн / 4) кожному із заявників.
 
Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2020 року скасувати, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року залишити в силі.
 
Стягнути із  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі по 320,00 грн.
 
Стягнути із  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд касаційної скарги у розмірі по 320,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак	
 	   	
Судді	І. Ю. Гулейков 	
 	   	
 	С. О. Погрібний 	
 	   	
 	Г. І. Усик	
 	   	
 	В. В. Яремко