ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2020 р.           Справа№ 910/701/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Поляк О.І. 
          Зубець  Л.П. 
 
при секретарі          Гуцал О.В.
за участю представників
від позивача: Ярошинський О.С. (ордер серія ВЕ№1023969 від 16.10.2020 
року)
від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційні 
скарги          Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН"
на рішення          Господарського суду міста Києва від 25.06.2020р.
у справі          № 910/701/20 (суддя Гумега О.В.) 
за позовом          Державного підприємства "Миколаївський морський 
                    торговельний порт"
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП 
                    КОНСТРАКШН"
про                    стягнення 1 129 732,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" про стягнення 1 129 732,98 грн на підставі Договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 3-А від 09.11.2018.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором щодо здійснення оплати орендної плати за період грудень 2018 року, січень - листопад 2019 року та компенсації витрат, визначених п. 5.1.12 Договору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 року у справі № 910/701/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" 927 691,42 грн (дев`ятсот двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто одну гривню 42 коп.) основного боргу, 137 133,80 грн (сто тридцять сім тисяч сто тридцять три гривні 80 коп.) пені, 11 059,53 грн (одинадцять тисяч п`ятдесят дев`ять гривень 53 коп.) інфляційних втрат, 14 106,86 грн (чотирнадцять тисяч сто шість гривень 86 коп.) 3% річних та 16 349,86 грн (шістнадцять тисяч триста сорок дев`ять гривень 86 коп.) судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 року у справі № 910/701/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2020 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Алданова С.О., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 року у справі № 910/701/20 - залишено без руху. Товариству з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду докази про сплату судового збору, в сумі 25 419 грн. 50 коп.
08.09.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази сплати судового збору.
Розпорядження № 09.1-08/3037/20 Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/701/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020р апеляційну скаргу у справі №910/701/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Поляк О.І., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 року у справі № 910/701/20 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" та призначено справу до розгляду на 21.10.2020 р. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 року у справі № 910/701/20.
01.10.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 року у справі № 910/701/20 без змін.
Представник позивача у поясненнях наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.
21.10.2020р. представники відповідача у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодекс) України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджас розгляду справи.
Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доказ; проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справ; правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства колегія встановила таке.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 09.11.2018 між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" (орендар, відповідач) був укладений Договір оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі - Договір або Договір № 3-А від 09.11.2018). 
Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування групу об`єктів окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніка у кількості 11 одиниць згідно із Переліком (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього Договору (надалі - майно), що знаходиться на балансі орендодавця, і вартість якого визначена відповідно до Звіту про незалежну експертну оцінку, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська оціночна компанія" станом на 30.06.2018 року і становить 3 658 560,00 гривень без урахування ПДВ. Майно передається в оренду з метою використання його за цільовим призначенням (п. 1.2 Договору). 
Умовами п. 2.1 Договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном після підписання сторонами цього Договору, але не раніше дати підписання сторонами акта приймання-передачі майна.
Згідно п. 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із змінами та доповненнями) (надалі - Методика), за ставкою, зазначеною в Розрахунку плати за базовий місяць оренди окремого індивідуально визначено рухомого майна (надалі - Розрахунок) (Додаток №2), який є невід`ємною частиною цього Договору, від вартості майна, зазначеної в Додатку № 2 до цього Договору і становить згідно з Розрахунком без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2018 року) 72 857,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.2 Договору).
Згідно п. 3.3 Договору розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.
Пунктом 3.6 Договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошення індексу інфляції за звітний місяць.
Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.
Умовами п. 3.9 Договору сторони встановили, що зобов`язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж 6-ти (шести) місячної орендної плати за базовий місяць оренди, який вноситься в рахунок орендної плати за останні місяці оренди.
Орендар зобов`зується:
- протягом 30-ти календарних днів після підписання Договору внести завдаток, передбачений п. 3.9 цього Договору. Після закінчення строку оренди Договору, здійснюється перерахування орендної плати за останні місяці з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати, він має відшкодувати орендодавцю завдані порушенням орендаря документально підтверджені реальні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення Договору, за згодою сторін, сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені Договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати (безпідставно отримані кошти), яка підлягає поверненню орендодавцем на вимогу орендаря у визначений останнім строк (п. 5.1.2 Договору);
- своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих йому орендодавцем. На вимогу орендодавця проводити звіряння розрахунків по орендних платежах і оформлювати відповідні акти звіряння (п. 5.1.3 Договору);
- компенсувати орендодавцю витрати, пов`язані з проведенням незалежної експертної оцінки майна, опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду даного майна у засобах масової інформації протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати отримання відповідних рахунків, а також інші обгрунтовані розумні витрати, пов`язі з укладанням цього Договору (п. 5.1.12 Договору);
- у разі зміни рахунку, назви підприємства, телефону, юридичної адреси повідомляти про це орендодавця у тижневий строк (п. 5.1.14 Договору).
Пунктом 7.1.1 Договору передбачено обов`язок орендодавця передати орендарю в оренду майно згідно із цим Договором по акту приймання-передачі майна протягом 25-ти робочих днів після підписання Договору.
Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 12.1 Договору).
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 04.12.2018, 05.12.2018, 06.12.2018, 11.12.2018, 12.12.2018, 13.12.2018 було підписано акти приймання-передавання індивідуально визначеного держаного рухомого майна, відповідно до яких орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв в строкове платне користування об`єкти окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніку у кількості 11 одиниць згідно із Переліком (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною Договору № 3-А від 09.11.2018.
На підставі п. 5.1.12 Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок № 29878429 від 04.12.2018 року та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 29878429 від 04.12.2018 на суму 22 658,04 грн. Вказана сума складається з витрат позивача на оцінку майна, що передавалося в строкове платне користування, зокрема, відповідачу та витрат на опублікування в ЗМІ пропозиції про укладання договорів оренди вказаного майна.
За оренду майна у грудні 2018 року позивачем нараховано відповідачу 68 367,12 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 29878429 від 31.12.2018 року та виставленим позивачем рахунком № 29878429 від 31.12.2018 року.
За оренду майна у січні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 93 533,57 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 02068429 від 31.01.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 02068429 від 31.01.2019 року.
За оренду майна у лютому 2019 року позивачем нараховано відповідачу 94 001,23 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 04298429 від 28.02.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 04298429 від 28.02.2019 року.
За оренду майна у березні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 94 847,24 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 06498429 від 31.03.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 06498429 від 31.03.2019 року.
За оренду майна у квітні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 95 795,71 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 08118429 від 30.04.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 08118429 від 30.04.2019 року.
За оренду майна у травні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 96 466,28 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 10898429 від 31.05.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 10898429 від 31.05.2019 року.
За оренду майна у червні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 95 983,96 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 13048429 від 30.06.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 13048429 від 30.06.2019 року.
За оренду майна у липні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 95 408,05 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 15178429 від 31.07.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 15178429 від 31.07.2019 року.
За оренду майна у серпні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 82 589,95 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 17408429 від 31.08.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 17408429 від 31.08.2019 року.
За оренду майна у вересні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 60 223,36 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 19498429 від 30.09.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 19498429 від 30.09.2019 року.
За оренду майна у жовтні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 60 644,92 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 21018429 від 31.10.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 21018429 від 31.10.2019 року.
За оренду майна у листопаді 2019 року позивачем нараховано відповідачу 60 705,56 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 23508429 від 30.11.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 23508429 від 30.11.2019 року.
В обгрунтування свої вимог позивач зазначає, що вказані акти наданих послуг (виконаних робіт) та рахунки були направлені відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копіями супровідних листів та копіями поштових квитанцій. Однак, вказані акти наданих послуг (виконаних робіт) не були повернуті відповідачем позивачу без обгрунтування причин, у зв`язку з чим акти наданих послуг (виконаних робіт) не містять підпису уповноваженої особи відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2019 року позивач направив на адресу відповідача претензією № 06/768 від 10.06.2019 про сплату заборгованості з орендної плати за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року включно, та відшкодування витрат на експертну оцінку та публікацію в пресі у загальній сумі 510 008,64 грн. Вказана претенезія була повернута органами зв`язку позивачу.
11.10.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію № 06/1260 від 04.10.2019 про сплату заборгованості з орендної плати за період з грудня 2018 року по серпень 2019 року включно та відшкодування витрат на експертну оцінку та публікацію в пресі у загальній сумі 962 320,53 грн. Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді.
01.11.2019 відповідачем було сплачено 93 533,57 грн - орендну плату за січень 2019 року, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. 
Станом на 20.01.2020 року заборгованість відповідачем сплачена не була. 
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору оренди від 09.11.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди державного майна.
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.
До відносин оренди застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.
До обов`язків орендаря згідно з нормами частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України, статей 285, 286 Господарського кодексу України відноситься, зокрема, внесення плати за користування майном, розмір якої встановлений договором оренди.
Частиною 4 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що вимога про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 3-А від 09.11.2018 за період з грудня 2018 року по листопад  2019 року в сумі 927 691,42 грн є обґрунтованою, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за період з листопада 2018 року по серпень 2019 року в загальній сумі 927 691,42 грн.
В обгрунутування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів надсилання на адресу відповідача листів з рахунками та актами наданих послуг (виконаних робіт). Дане твердження відповідача спростовується матеріалами справи, які містять копії супровідних листів та копії поштових квитанцій. Також в матеріалах справи наявні докази направлення відповідачу претензій № 06/768 від 10.06.2019 та № 06/1260 від 04.10.2019.
Крім того, посилання відповідача на недоведеність позивачем сум витрат, пов`язаних з укладанням договору, судом не приймаються як необгрунтовані. 
Умовами п. 5.1.12 Договору сторони погодили, що орендар зобов`язується компенсувати орендодавцю витрати, пов`язані з проведенням незалежної експертної оцінки майна, опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду даного майна у засобах масової інформації протягом 10-ти (десяти) банківських днів з дати отримання відповідних рахунків, а також інші обгрунтовані розумні витрати, пов`язі з укладанням цього Договору. 
На обгрунтування витрат, пов`язаних з проведенням незалежної експертної оцінки майна та опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду майна у засобах масової інформації, позивач супровідним листом № 03/47 від 15.01.2019 направляв на адресу відповідача акт наданих послуг (виконаних робіт) № 27378429 від 04.12.21018 та рахунок № 27378429 від 04.12.2018 на суму 22 658,04 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодних заперечень щодо витрат в сумі 22 658,04 грн позивачу не надсилав.
Умовами укладеного між сторонами Договору № 3-А від 09.11.2018 було передбачено обов`язок відповідача компенсувати позивачу витрати, пов`язані з проведенням незалежної експертної оцінки майна, опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду даного майна у засобах масової інформації, місцевий суд дійшов вірного висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 22 658,04 грн - витрат, пов`язаних з проведенням незалежної експертної оцінки майна та опублікуванням оголошення щодо передачі в оренду майна у засобах масової інформації.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 176 864,65 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.
Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.
При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. 
Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.
При цьому, суд зазначає, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.
Колегія суддів погоджується з розрахунком пені суду першої інстанції в розмірі 137 133,80 грн за періоди 16.01.2019-15.07.2019; 16.02.2019-15.08.2019; 16.03.2019-15.09.2019; 16.04.2019-15.10.2019; 16.05.2019-15.11.2019; 16.06.2019-15.12.2019; 16.07.2019-11.01.2020; 16.08.2019-11.01.2020; 16.09.2019-11.01.2020; 16.10.2019-11.01.2020; 16.11.2019-11.01.2020; 16.12.2019-11.01.2020. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 070,05 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019  у справі № 905/600/18.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що інфляційні збитки за вказані періоди складають в розмірі 11 070,05 грн
Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 14 106,86 грн.
Здійснивши перерахунок позивача відносно суми % річних, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку щодо стягнення 3% річних з відповідача в розмірі 14 106,86 грн,
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.
Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обставини, викладені Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 256.2020 р. в справі № 910/701/20 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та з додержанням норм матеріального й процесуального права. У зв`язку із чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН".
Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2020 р. у справі №910/701/20 - без змін.
2. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2020 р. у справі №910/701/20.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Д-ГРУПП КОНСТРАКШН".
4. Матеріали справи № 910/701/20 повернути до Господарського суду м. Києва.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складений 02.11.2020року.

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                О.І. Поляк

                                                                                Л.П. Зубець