ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 240/11067/19
провадження № К/9901/10689/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Міністерства оборони України 
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 (головуючий суддя Курко О.П., судді Гонтарук В.М., Біла Л.М.)
у справі №240/11067/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, 
третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 01.07.2019 внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 16.08.2019 №109;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, як інваліду ІІ групи з 01.07.2019, внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 з урахуванням попередніх виплат.
2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №240/11067/19 відмовлено у задоволенні позову.
3. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі №240/11067/19 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 скасовано, позов задоволено.
4. Міністерство оборони України з постановою суду апеляційної інстанції не погодилося, тому звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі №240/11067/19 та залишити в силі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №240/11067/19.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.09.2016 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді головного старшини оркестру.
6. Згідно довідки від 15.02.2016 №927, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , позивач в період з 09.07.2014 по 01.12.2014, з 12.05.2015 по 18.05.2015, з 23.06.2015 по 27.06.2015, з 06.10.2015 по 17.10.2015 та з 13.01.2016 по 17.01.2016 брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
7. З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про хворобу №475-п вбачається, що 05.05.2016 госпітальною ВЛК психоневрологічного профілю НВМКЦ "ГВКГ" був проведено огляд прапорщика ОСОБА_1 за наслідками якого встановлено, що наявні у нього захворювання пов`язані із захистом Батьківщини, а також зроблено висновок про те, що позивач непридатний до військової служби.
8. 03.06.2016 Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений первинний огляд ОСОБА_1 за наслідками якого позивачу, починаючи з 01.06.2016 встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №514516.
9. У зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 217500,00 грн.
10. Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) від 15.06.2016 №26-РС ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у відставку відповідно до п."б" (за станом здоров`я) ч. 1 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
11. На підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2016 №235 позивача з 10.09.2016 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
12. 05.07.2019 Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений повторний огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого позивачу, починаючи з 01.07.2019 встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №548763.
13. У зв`язку із встановленням йому з 01.07.2019 ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач звернувся до Міністерства оборони України через Житомирський обласний військовий комісаріат із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
14. Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене протоколом від 16.08.2019 №109 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
15. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тоді як чинне законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
17. Суд апеляційної інстанції з висновками окружного адміністративного суду не погодився і керувався тим, що на момент первинного встановлення позивачу з 01.06.2016 ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18. У касаційній скарзі відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права.
Зокрема, під час ухвалення оскарженої постанови апеляційний адміністративний суд не взяв до уваги правові висновки, викладені зокрема в постановах Верховного Суду у справах №806/2187/18 та №240/5765/18.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
20. В цій справі ключовим правовим питання є те, чи розповсюджується на спірні правовідносини дія абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон №2011-XII).
21. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №240/10153/19, прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, суд дійшов таких правових висновків:
«Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України “Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців” від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: “У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється”.
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. 
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З огляду на вищевикладене, судова палата вважає за необхідне відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII: 
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).”
22. Застосовуючи цей висновок до обставин цієї справи, Суд звертає увагу на те, що з 01.06.2016 позивачу встановлено ІІІ групи інвалідності, а під час проведення вторинного огляду позивачу з 01.07.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
23. Оскільки між подіями призначення ІІІ групи інвалідності, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби і вторинним оглядом, за наслідком якого позивачу встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності, минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
24. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої  інстанцій про безпідставність позовних вимог. 
25. Натомість висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, про що вірно відзначено в касаційній скарзі.
26. Відповідно до ст. 352 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
27. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, але помилково було скасовано апеляційним судом, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції –скасуванню, з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 345, 349, 352, 355, 356 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України – задовольнити. 
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі №240/11067/19 – скасувати.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №240/11067/19 – залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб