Справа № 159/685/20 	Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О. 	
Провадження № 22-ц/802/841/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
27 жовтня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2020 року, 

                                         В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2020 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. 
У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі і є батьками дітей – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти знаходяться повністю на утриманні матері. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. 
З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 6654 грн. щомісяця.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2020 року позов в даній справі задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей – дочки ОСОБА_6 , дочки ОСОБА_7 , сина ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень на дитину щомісячно, починаючи з 13.02.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів на неповнолітніх дітей змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі 50% від заробітної плати на всіх дітей. 
Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Судом встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від спільного подружнього життя у них народилось троє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується  свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 09.02.2004 року, серії НОМЕР_2 від 28.09.2007 року, серії НОМЕР_3 від 26.10.2012 року, та з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є їх батьком (а.с. 2-4).
За змістом довідки від 13 травня 2020 року № ПАБП-000007 ОСОБА_2 працює водієм на ТзОВ «Офагротранс». Його дохід за період з січня 2020 року по квітень 2020 року становить 16387, 50 гривень. (а.с.27).
Отже, ОСОБА_2 має постійний заробіток та можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей. 
Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували його незадовільний стан здоров`я, наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, тощо.
Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей не досягнуто. 
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частинами першою–третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.
Суд першої інстанції, обґрунтовано констатував про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання  неповнолітніх дітей.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2020 року – 2218 гривень, з 1 липня –  2318 гривень .
Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 1200 гривень на кожну дитину, відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги те, що відповідач офіційно працює, а тому аліменти на дітей підлягали стягненню в частці від доходу. Відповідно до норми ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач при офіційному заробітку відповідача не позбавлена права заявляти позов про стягнення аліментів  в твердій грошовій формі.
Доводи апеляційної скарги про те, що подаючи позов, позивач не вказала, що шлюб між сторонами розірвано, не є беззаперечним доказом, який би слугував підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того слід зазначити, що звертаючись до суду з даним позовом 13 лютого 2020 року сторони перебували у шлюбі, шлюб між сторонами було розірвано 27 квітня 2020 року, відповідно до рішення суду.
Не заслуговують також на увагу доводи апеляційної скарги, що позивач  не уточнює, а змінює позовні вимоги, оскільки змінює предмет позову – матеріально-правові вимоги до відповідача.
Апеляційний суду зазначає, що у разі пред`явлення позову про стягнення аліментів, чи то в частці від доходу відповідача, чи в твердій грошовій формі, норми матеріального права, які застосуються у даних випадках одні і ті ж.
Доводи апелянта про надання ним матеріальної допомоги дітям в добровільному порядку шляхом придбання одягу, взуття, продуктів харчування, надання дітям "кишенькових" грошей, не впливають на правильність висновків суду. Надання одним із батьків матеріальної допомоги дитині, за умови відсутності згоди між батьками про порядок та суму утримання, не позбавляє можливості одного з них звернутися із відповідним позовом про вирішення вказаного питання у судовому порядку.
Твердження відповідача про те, що старша дочка ОСОБА_3 фактично не проживає з матір`ю, оскільки навчається в ліцеї є голослівними та спростовуються матеріалами цивільної справи.
Долучена до апеляційної скарги довідка з Княгининівського ліцею, стверджує лише той факт, що ОСОБА_6 навчається у 10-В класі даного ліцею з 02.09.2019 року по 11.03.2020 року перебувала на неповному державному утриманні. З 12 березня 2020 року перебувала на карантині, та переведена до 11 класу.
Вказана довідка жодним чином не спростовує факту проживання ОСОБА_3 з матір`ю і тим більше утримання та забезпечення позивачкою її неповнолітньої доньки. 
В силу ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.
Доводи апеляційної скарги, про те що на утриманні відповідача перебуває непрацездатний батько, а тому він не може сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом, не заслуговують на увагу оскільки не підтвердженні жодними доказами.
Захищаючи першочергово інтереси неповнолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив  вимоги позивача та стягнув аліментів в розмірі по 1200 гривень на кожну дитину.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального  та процесуального права.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є жовтня 27 жовтня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

                                          У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2020 року, в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий: 

Судді: