ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року 

м. Київ

Справа №  910/1766/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020
у складі колегії суддів: О. О. Хрипун - головуючий, Л. В. Кропивна, В. В. Андрієнко
за позовом державного підприємства обслуговування повітряного руху України
до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України
про врегулювання розбіжностей по договору та визнання договору укладеним

за участю представників учасників:
позивача:              В.Р. Ємельянов , Л.Л. Скокін
відповідача:     С.М. Дзюбенко
третьої особи: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - відповідач) про врегулювання розбіжностей по пунктам 2.1.4., 2.1.5., 2.1.6, 2.2.3, 3.2., 3.3, 3.5, 3.7, 3.8, 3.12, 3.13, 3.14, 4.2, 4.3, 5.1, 5.6, 7.1, 7.2 додатку № 5, додатку 6 договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування та визнання договору укладеним на умовах, викладених у позовній заяві № 1-17-725 від 07.02.2019.

Позовні вимоги мотивовані необхідністю підписання договору для належного виконання сторонами своїх обов`язків щодо надання послуг з аеронавігаційного обслуговування та щодо оплати наданих послуг.

Позивач наголошує на тому, що запропоновані відповідачем редакції пунктів договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування, на думку позивача, є такими, що не відповідають діючому законодавству, знаходяться поза межами компетенції позивача та є неправомірними.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/1766/19 задоволено позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, визнано укладеним між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» договір про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Судове рішення мотивоване обов`язковістю для ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», як суб`єкта авіаційної діяльності, що здійснює діяльність в сфері повітряних перевезень пасажирів та вантажу та є споживачем послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден, які надаються Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, як провайдером аеронавігаційного обслуговування, укладення відповідного договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування.

Суд першої інстанції, здійснивши аналіз проєкту договору з урахуванням протоколів розбіжностей сторін та норм чинного законодавства, визнав договір укладеним в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 у справі №910/1766/19 скасовано рішення господарського суду міста Києва від 31.10.2019 в частині, що стосується врегулювання розбіжностей по пунктам 7.1, 7.2 договору, та залишено ці пункти в редакції Державного підприємства обслуговування повітряного руху. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині п. 7.1 договору, вказав на безпідставність висновку суду першої інстанції про узгодження  сторонами розбіжностей по п. 7.1 договору в позасудовому порядку, з огляду на предмет спору та зазначив про монопольне становище позивача, що унеможливлює укладення ним договору на умовах про термін його дії на інших умовах, ніж зазвичай з іншими замовниками таких послуг.

Крім того, суд апеляційної інстанції, посилаючись на норми ст. 651, 652 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України та враховуючи, що законодавець не забороняє сторонам встановлювати умови, за яких допускається розірвання договору, залишив п. 7.2 договору в редакції позивача.

Також суд відхилив доводи відповідача щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при відкритті провадження у справі, оскільки вимога суду по усуненню недоліків позовної заяви, а саме доплату судового збору, була виконана позивачем у встановлений судом п`ятиденний строк з дня вручення 26.02.2019 ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

Cуд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення в частині вказав на відсутність підстав для скасування рішення в цій частині та на ненадання відповідачем суду належних і допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду та підтвердження тих обставин, на які відповідач посилається в своїй апеляційній скарзі.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною постановою суду апеляційної інстанції, ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 у справі №910/1766/19, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скаржник визначає підставою касаційного оскарження пункти 1, 3, 4 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно не здійснено дослідження додаткових доказів, наданих відповідачем. 

ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» наголошує на тому, що позивач погодився з п. 7.1 договору в редакції відповідача, а п. 7.2 договору позивачеві надано право не лише розривати договір в односторонньому порядку, а й самостійно визначати, в якій частині договір підлягає припиненню та термін припинення, що порушує баланс інтересів сторін.

Також відповідач зазначає про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено 5-ти денний строк на усунення недоліків позовної заяви.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Державне підприємство обслуговування повітряного руху просить постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача - без задоволення.

Позивач наголошує на тому, що він є провайдером виключно послуг з аеронавігаційного обслуговування і є лише учасником процесу формування тарифів на послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден в повітряному просторі України, а не суб`єктом на якого покладено обов`язки щодо формування розміру плати за аеронавігаційне обслуговування та затвердження ставок плати за таке обслуговування.

Міністерство інфраструктури України в заяві щодо касаційної скарги просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції -  без змін.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

01 січня 2018 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (замовник) укладено договір № 6/2-18, відповідно до якого замовник замовляє і зобов`язується оплатити, а виконавець у порядку та на умовах, визначених цим договором, бере зобов`язання надавати замовнику послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (послуги з АНО).

Примітка: аеронавігаційне обслуговування, що надається, включає такі види: обслуговування повітряного руху, зв`язок, навігацію, спостереження, метеорологічне обслуговування аеронавігації на маршруті відповідно до чинного Сертифіката провайдера аеронавігаційного обслуговування.

Відповідно до п. 7.1 договору договір набуває чинності з 01.01.2018 та діє по 31.12.2018, але у будь-якому разі до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У разі не укладення сторонами договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на строк після 31.12.218 року, договір може діяти для сторін за умови письмової згоди на таке виконавця.

Позивач запропонував відповідачеві укласти договір про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на 2019 рік та надав для підписання проєкт такого договору.

ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» не погодилося з окремими умовами договору, підписало його з протоколом розбіжностей та листом від 16.01.2019 №01-18-16 надіслало на адресу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до протоколу розбіжностей ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» запропонувало позивачеві доповнити договір про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування п. 2.1.4.; доповнити договір п. 2.1.5, у тому числі: 2.1.5.1, 2.1.5.2, 2.1.5.3, 2.1.5.4, 2.1.5.5, 2.1.5.6, 2.1.5.7, 2.1.5.8, доповнити договір п. 2.1.6, пункти 2.2.3, 3.2, 3.3, 3.5, 3.7, 3.8, 3.12 викласти у редакції запропонованій відповідачем, виключити п. 3.13, пункт 3.14 вважати пунктом 3.13, пункти 4.2, 4.3, 5.1, 5.6, 7.1, 7.2 викласти у редакції відповідача, а також  внести зміни до додатків 5 та 6 договору.

Листом від 30.01.2019 №1-19-495 позивач звернувся до відповідача, в якому запропонував з метою подальшого узгодження всіх розбіжностей, що стосуються умов договору, направити уповноважену особу від імені ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» для підписання протоколу узгодження розбіжностей відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, та пропонував провести зустріч 04.02.2019.

Відповідач листом від 01.02.2019 № 01-18-25 повідомив, що до листа позивача № 1-19-495 не додано протокол узгодження розбіжностей до договору та просив позивача направити протокол узгодження розбіжностей по договору для його вивчення.

Позивач листом від 04.02.2019 № 1-19-586 надіслав на адресу відповідача, для подальшого розгляду, проєкт протоколу узгодження розбіжностей до договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на 2019 рік та з метою подальшого узгодження усіх розбіжностей, що стосуються умов договору, просив відповідача направити уповноважену особу для підписання протоколу узгодження розбіжностей відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, та пропонував провести зустріч 06.02.2019.

Однак, відповідач у листі від 05.02.2019 № 01-18-44 повідомив позивача, що  жодних розбіжностей по договору врегульовано не було, тому підстави для підписання протоколу узгодження розбіжностей до протоколу розбіжностей до договору, надісланого позивачем, відсутні.

01 березня 2019 року листом № 1-19-1093 позивач надіслав на адресу відповідача проєкт протоколу узгодження розбіжностей між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» щодо проєкту договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування, за результатами проведеної наради 22.02.2019, у зв`язку з чим просив відповідача висловити свою позицію стосовно протоколу узгодження у термін до 07.03.2019 та в разі наявності зауважень та пропозицій до нього надати обґрунтовані законодавчо узгоджені мотиви відхилення запропонованої редакції проєкту договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування.

Відповідач на вищевказаний лист відповіді не надав.

Оскільки сторонами в позасудовому порядку не врегульовані розбіжності по договору з подальшим його укладенням на 2019 рік, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника)   надати послугу,   яка   споживається   в   процесі   вчинення певної   дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1. ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативними актами щодо окремих видів договорів. 

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України  договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Частинами 2 - 6 ст. 181 ГК України передбачено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. 

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. 

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. 

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. 
Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до абз. 11 ч. 2 ст. 20 ГК України одним із способів захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів є установлення, зміна чи припинення господарських правовідносин. Визнання договору укладеним з викладенням його змісту у резолютивній частині судового рішення, як один із способів установлення господарських правовідносин, є належним способом захисту прав суб`єктів господарювання.

Оскільки Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є монополістом на ринку по наданню послуг з аеронавігаційного обслуговування і такі послуги здійснюються відповідно до договору та, враховуючи що сторонами в позасудовому порядку не врегульовані розбіжності по договору з подальшим його укладенням на 2019 рік, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд врегулювати розбіжності по пунктам 2.1.4, 2.1.5, 2.1.6, 2.2.3, 3.2, 3.3, 3.5, 3.7, 3.8, 3.12, 3.13, 3.14, 4.2, 4.3, 5.1, 5.6, 7.1, 7.2 додатку № 5, додатку №6 договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування та визнати договір укладеним на умовах, викладених у позовній заяві № 1-17-725 від 07.02.2019.

Суд першої інстанції, з огляду на предмет та підстави позову, здійснивши аналіз проєкту договору з урахуванням протоколів розбіжностей сторін та норм чинного законодавства, частково задовольнив позов та визнав укладеним договір в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Судом апеляційної інстанції скасовано рішення господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у частині, що стосується врегулювання розбіжностей по пунктам 7.1, 7.2 договору, та залишено ці пункти в редакції Державного підприємства обслуговування повітряного руху. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» в касаційній скарзі зазначає про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для залишення позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України  без розгляду, оскільки позивачем пропущено 5-ти денний строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2019 позовну заяву Державного підприємства обслуговування повітряного руху залишено без руху та встановлено останньому 5-ти денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви. 

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивач отримав вказану ухвалу 26.02.2019, останнім днем на усунення недоліків є 04.03.2019 (з урахування вихідного дня).

Як вбачається з поштового конверта поштовою установою прийнято поштове відправлення 04.03.2019, про що свідчить відбиток штампу, а датою оформлення поштового відправлення службою Укрпошти Експрес є 05.03.2019.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З огляду на зазначене, доводи відповідача щодо помилкового висновку суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для залишення позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України  без розгляду не знайшли свого підтвердження.

ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» у касаційній скарзі не погоджується з постановою суду апеляційної інстанції в частині викладення п.п. 7.1, 7.2 договору в редакції позивача.

Позивач, звертаючись з позовом просив, зокрема, викласти п.п. 7.1, 7.2 договору в редакції позивача, а саме:

п. 7.1 договору - договір набуває чинності з 01.01.2019 та діє по 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У разі не укладення сторонами договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на строк після 31.12.219 року, договір може діяти для сторін за умови письмової згоди на таке виконавця.
П. 7.2 договору - зміна та розірвання договору можливі на підставі п.п.5.5, 5.6 цього договору відповідно, а також згідно з чинним законодавством України. У разі технічної інтеграції України до Багатосторонньої системи маршрутних зборів Євроконтролю дія цього договору припиняється достроково в цілому або у відповідній частині, про що із зазначенням терміну припинення письмово повідомляє виконавець.

У поясненнях на відзив позивач висловив свою незгоду з п. 7.1 в редакції відповідача, оскільки аналогічні договори з усіма користувачами повітряного простору укладаються позивачем виключно на один календарний рік і надати перевагу відповідачеві та укласти з ним договір на 4 роки позивач не може, оскільки умови таких договорів є однаковими для всіх замовників даних послуг.

Позивач наголосив на тому, що договори про надання послуг аеронавігаційного обслуговування повинні відповідати документам Євроконтролю, положенням GEN, які щорічно змінюються, і є недоречним укладати договір на довгостроковий термін та просив суд задовольнити позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху на умовах, викладених у позовній заяві.

Таким чином, позивач в поясненнях на відзив, підтвердив свої позовні вимоги та свою позицію щодо редакції п. 7.1.

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, щодо редакції п. 7.1  договору, позивач скористався своїм правом на оскарження судового рішення.

З огляду на вказане, доводи відповідача про неврахування судом апеляційної інстанції позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10.04.2019 у справі №390/34/17, в якій Верховний Суд зробив висновок щодо доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 36 Повітряного кодексу України аеронавігаційне обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) здійснюється провайдерами аеронавігаційного обслуговування  на платній основі. 

Розмір одиничних ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) встановлюється однаковим для всіх користувачів повітряного простору України і визначається відповідно до законодавства України, стандартів та рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації і документів Євроконтролю. 

Відповідно до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів та Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», договірні держави домовились запровадити спільну політику стосовно плати за користування засобами та послугами організації повітряного руху на маршруті. 

Технічна інтеграція до Спільної системи маршрутних зборів Євроконтролю  - це низка  євроінтеграційних процесів в галузі аеронавігації, яка дозволить впровадити в Україні європейську систему формування та стягнення плати за аеронавігаційні послуги.

У разі завершення процесу технічної інтеграції України до Багатосторонньої системи маршрутних зборів Євроконтролю, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України повинно буде діяти відповідно до стандартів та рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації і документів Євроконтролю, які є обов`язковими для всіх держав учасниць.

Відповідно до положень ст. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Пункт 7.2 договору, в редакції позивача, забезпечить позивачеві право дострокового припинення договору у разі технічної інтеграції України до Багатосторонньої системи маршрутних зборів Євроконтролю і така редакція не суперечить положенням вищезазначених статей та балансу інтересів сторін.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанцій дійшов правомірного висновку щодо змісту п.п. 7.1, 7.2 договору в редакції позивача.

Позивач в касаційній скарзі вказує на безпідставне не здійснення дослідження додаткових доказів, наданих відповідачем, а саме проєкту наказу Міністерства інфраструктури України «Про внесення змін до ставок плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден у повітряному просторі України».

Указаний проєкт наказу Міністерства інфраструктури України опублікований на сайті Міністерства 16.01.2020, а також відповідні супровідні матеріалі до нього є лише проєктом нормативного документу розробленого в рамках триваючого та незавершеного процесу технічної інтеграції України до Спільної системи маршрутних зборів Євроконтролю.

Частиною 1 ст. 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Однією з багатьох функцій, покладених на міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, є прийняття ними нормативно-правових актів на підставі й на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, обов`язкових до виконання на території України.

За юридичною термінологією нормативно-правовий акт є офіційним письмовим документом, який приймається уповноваженим органом, установлює, змінює або скасовує норми права.

Нормативно-правові акти міністерств поширюються, як правило, на сферу діяльності міністерства або на всіх громадян та юридичних осіб. На відміну від актів індивідуального значення нормативно-правові акти мають найбільш загальний характер та спрямовані на врегулювання певного виду суспільних відносин і застосовуються неодноразово.

Відповідно до ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Верховний Суд звертає увагу на те, що проєкт наказу Міністерства інфраструктури України не має юридичної сили, тому доводи відповідача щодо безпідставного нездійснення дослідження додаткових доказів апеляційним господарським судом не знайшли свого підтвердження. 

Верховний Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності висновків за результатами розгляду апеляційної скарги, оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення господарського суду в частині, що стосується пунктів 7.1, 7.2 договору, та залишаючи без змін рішення в іншій частині вказав на відсутність підстав для скасування рішення в цій частині та на ненадання відповідачем суду належних і допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду та підтвердження тих обставин, на які відповідач посилається в своїй апеляційній скарзі.

Враховуючи, що суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, а підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачені ч. 2 ст. 287 ГПК України не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 ГПК України).

Отже, Верховний Суд вважає, що доводи скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому визначені законом підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови відсутні.

8. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»  залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 у справі №910/1766/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                          О. М. Баранець

Судді                                                                                                  В. І. Студенець