ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/1379/16                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 жовтня 2020 року                                                                             м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                   Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                       Костюк Л.О., Кобаля М.І.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.
представника позивача: Савельїчева О.В.;
представника відповідача:  Борисова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.12.2015 № 0001612204,

В С Т А Н О В И В :
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка» (далі - позивач) з позовом до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області (далі - відповідач), в якому просить, з урахуванням зміни позовних вимог, скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 № 0001612204 (далі - оскаржуване рішення).
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване рішення прийнято без врахування фактичних обставин справи та з порушенням закону, а результати документальної позапланової виїзної перевірки, оформлені Актом від 05.11.2015 №1436/22-4/33401202 (далі - Акт перевірки), є необ`єктивними, необґрунтованими, не відповідають фактичним даним та не містять обґрунтованих доказів щодо порушення Товариством вимог податкового законодавства.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 р., позовні вимоги задоволено.
Постановою Верховного Суду від 22.05.2020 р. постанову Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій по придбанню позивачем у Приватного підприємства «Адітум Маркет», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалхолдинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.І. Консалт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийрегіонбуд» товарно-матеріальних цінностей, а саме: не з`ясовано предмет та умови відповідних договорів поставки товару та специфіки господарських операцій позивача з контрагентами; не перевірено фактичне виконання договірних зобов`язань, їх зміст та порядок виконання; не перевірено умов придбання та способу узгодження поставки товару;  не перевірено експлуатаційну документацію придбаного товару та на кого покладено обов`язок його доставки, яким чином здійснювалося його транспортування, прийняття за кількістю та якістю; не встановлено, які транспортні засоби було залучено до поставки придбаного товару та яким чином здійснювалося транспортування, з урахуванням всіх його характеристик та особливостей; не досліджено питання відвантаження, розвантаження та зберігання поставленого товару; не з`ясовано підстав визначення вартості реалізованого позивачу товару; не досліджено питання відповідності видів економічно діяльності Приватного підприємства «Адітум Маркет», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобалхолдинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.І. Консалт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийрегіонбуд» характеру проведених взаємовідносин з позивачем; не перевірено факт використання придбаних позивачем товарів у межах власної господарської діяльної з метою отримання прибутку, з урахуванням основних видів економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нік-Електроніка»; не з`ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів.
Судами попередніх інстанцій також не з`ясовано, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованим постачальниками, хто персонально брав у цьому участь з урахуванням того, що вказані обставини входять до предмета доказування у даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на формування даних податкового обліку за розглядуваними правочинами.
Також, з метою дослідження фактичного виконання договірних відносин позивача з контрагентами, судам необхідно дослідити первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, їх відповідність вимогам  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з`ясовувати вартість реалізованого позивачу товару відповідно до умов договорів, мету його придбання, встановити джерела походження та/або вироблення реалізованого позивачу контрагентами-постачальниками товару, а також надати належну оцінку всій первинній документації, зокрема, договорам, податковим накладним, видатковими накладними тощо.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 р.  адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 03.12.2015 р. № 0001612204.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено судом із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у господарських операціях позивача та його контрагентів прослідковується обрив ланцюга придбання та продажу по номенклатурі товарів, що свідчить про нереальність здійснення господарських операцій. Отже, контрагентами-постачальниками по всьому ланцюгу постачання встановлено маніпулювання податковою звітністю, що в свою чергу не дає можливості встановити походження товару.
Також звертає увагу на те, що позивачем до матеріалів справи не надавались сертифікати якості відповідного зразка та документи, які вказують на походження товарів, які закупались згідно видаткових накладних, замовлень, заявок на постачання товару, товарно-транспортних накладних. 
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу в установлений строк подано не було.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Нік-Електроніка» є юридичною особою, як платник податків перебуває на обліку в Ірпінській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Товариство також зареєстроване як платник податку на додану вартість.
Основними видами діяльності позивача є: виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації (основний); виробництво електророзподільної та контрольної апаратури; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; комп`ютерне програмування; дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування.
Посадовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Нік-Електроніка» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами: ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» і ТОВ «Кийрегіонбуд» за період 01.05.2015 - 30.06.2015. 
За результатами перевірки складено Акт від 05.11.2015 № 1436/22-4/33401202, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ «Нік-Електроніка» вимог податкового законодавства, а саме: п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 4 439 165 грн., у т.ч. по періодах: за травень 2015 р. - на суму 2 985 745 грн., за червень 2015 р. - на суму 1 453 420 грн.
На підставі висновків Акту перевірки Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 №0001612204, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 6 658 747,50 грн, з яких 4 439 165 грн - за основним платежем та 2 219 582,50 грн - штрафних (фінансових) санкцій.
За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 11.04.2016 р. № 7947/6/99-99-10-01-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 р. № 0001612204 та рішення прийняте за результатами розгляду первинної скарги залишено без змін, а скаргу - без задоволення. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. 
Задовольняючи позовні вимоги за результатами нового розгляду справи, суд першої інстанції виходив із того, що господарські операції позивача із його контрагентами є реальними, підтверджуються належним чином оформленими бухгалтерськими та первинними документами позивача, а тому нарахування відповідачем грошового зобов`язання із податку на додану вартість є протиправним.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.
Податковий кодекс України  (далі -  ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом  14.1.181  п.  14.1  ст.  14 ПК України  (тут і надалі у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу.
Згідно з п.  44.1  ст.  44 ПК України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.  185.1  ст.  185 ПК України  об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом  187.1  ст.  187 ПК України  встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Як визначено пп."а" п.  198.1  ст.  198 ПК України  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з  п. 198.3 цієї статті ПК України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1  статті  193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
В силу вимог п.  198.6  ст.  198 ПК України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог  статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.  201.11  ст. 201  цього  Кодексу.
Таким чином, здійснення господарської операції і її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Водночас,  ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (тут і надалі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Наведені вище законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.
Підпунктом  14.1.36  п.  14.1  ст. 14 ПК України  визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Отже, будь-яка операція платника повинна бути спрямована на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.
Судом першої інстанції встановлено, що господарські операції між ТОВ «Нік-Електроніка» та ПП «Адітум Маркет» оформлені договором поставки від 22.05.2015 №146, за умовами якого ПП «Адітум Маркет» (постачальник) зобов`язувалося передати у встановлений строк у власність ТОВ «Нік-Електроніка» (покупця) на умовах, визначених цим Договором, Специфікаціями до нього, Товар, а Покупець зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах визначених цим Договором.
Позивачем від ПП «Адітум Маркет» у звітний період отримано товару на загальну суму 6 778 984,66 грн, у т.ч. ПДВ - 1 129 830,78 грн. Виконання договору, його товарність та облік підтверджується відповідними платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи, довіреностями на отримання матеріальних цінностей. 
Господарські операції між ТОВ «Нік-Електроніка» і ТОВ «Глобалхолдинг» оформлені договором поставки від 20.05.2015 №384, за умовами якого ТОВ «Глобалхолдинг» зобов`язувалося передати у встановлений строк (строки) у власність ТОВ «Нік-Електроніка» на умовах, визначених цим Договором, Специфікаціями до нього, Товар, а останнє зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах, визначених цим Договором.
У звітний період позивачем отримано від ТОВ «Глобалхолдинг» товар на загальну суму 5 135 506, 95 грн , у т.ч. ПДВ - 855 917,83 грн. Виконання договору, його товарність та облік підтверджуються відповідними платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи, довіреностями на отримання матеріальних цінностей. 
Господарські операції між ТОВ «Нік-Електроніка» і ТОВ «М.В.І. Консалт» оформлені договором поставки від 18.03.2015 №22, за умовами якого ТОВ «М.В.І. Консалт» (постачальник) зобов`язувалось передати у встановлений строк (строки) у власність ТОВ «Нік-Електроніка» (покупець) на умовах, визначених цим Договором, Специфікаціями до нього, Товар, а Покупець зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах, визначених цим Договором.
За звітний період позивачем отримано від ТОВ «М.В.І. Консалт» товару на загальну суму 10 999 871,33 грн., у т.ч. ПДВ - 1 833 311,89 грн. Виконання договору, його товарність та облік підтверджуються відповідними платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи, довіреностями на отримання матеріальних цінностей.
Господарські операції між ТОВ «Нік-Електроніка» і ТОВ «Кийрегіонбуд» оформлені договором поставки від 12.06.2015 №46, за умовами якого, ТОВ «Кийрегіонбуд» (постачальник) зобов`язувалось передати у встановлений строк (строки) у власність ТОВ «Нік-Електроніка» (покупець) на умовах визначених цим Договором, Специфікаціями до нього Товар, а покупець зобов`язувався прийняти вказаний Товар (товари) і оплатити його на умовах визначених цим Договором.
За звітний період позивачем отримано від ТОВ «Кийрегіонбуд» товару на загальну суму 3 720 626,12 грн, у т.ч. ПДВ - 620 104,35 грн. Виконання договору, його товарність та облік підтверджуються відповідними платіжними дорученнями, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, лімітно-забірними картками про використання отриманого від даного постачальника товару в продукції позивача, документами про перевезення, копії яких містяться в матеріалах справи, довіреностями на отримання матеріальних цінностей.
Податкові та видаткові накладні, оформлені постачальниками позивача за вказаними правочинами були надані до перевірки податковому органу, що слідує зі змісту розділу 3 Акту перевірки (т.1, а.с.15 - 54) та не заперечувалось відповідачем.
Податковим органом не вказано будь-яких зауважень до правильності оформлення таких документів, а висновки про порушення ТОВ «Нік-Електроніка» вимог, зокрема, ст. 201 ПК України в редакції станом на 30.06.2015, ґрунтується на обставинах, які стосуються виключно дотримання підприємствами-постачальниками позивача вимог податкового законодавства.
ТОВ «Нік-Електроніка» по договорам поставки отриманий від ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» та ТОВ «Кийрегіонбуд» вивозило своїм власним транспортом.
Усе отримане ТОВ «Нік-Електроніка» по договорам поставки з ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» та ТОВ «Кийрегіонбуд» використало у своїй господарській діяльності - виробництві контрольно-вимірювальних приладів.
Виходячи із аналізу первинних та бухгалтерських документів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що взаємовідносини ТОВ «Нік-Електроніка» із вказаними підприємствами-постачальниками здійснювались правомірно, оскільки здійснення таких господарських операцій підтверджено укладеними договорами, податковими та видатковими накладними, розрахунковими документами, тому позивачем виконано передбачені законом вимоги для підтвердження права на отримання податкового кредиту.
Як вірно зазначив суд першої інстанції відсутність матеріальних ресурсів у контрагента не може слугувати беззаперечною підставою для висновків щодо фактичного нездійснення господарської операції, та, як наслідок, завищення податкового кредиту, оскільки з характеру операцій слідує можливість її здійснення без залучення значної кількості як трудових, так і матеріальних ресурсів, а законодавчо не визначено обов`язку платника податків підприємству перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента і формувати податковий кредит лише за їх наявності.
При цьому, первинні документи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог КАС України не виявлено.
Податковим органом не заперечувалось належне документальне оформлення вказаних господарських операцій та їх відображення позивачем у податковій звітності.
Податкові накладні містять належну деталізацію товарів (послуг), видані контрагентами позивача за оподатковуваними операціями за ставкою, що відповідає вимогам закону стосовно порядку їх оформлення та підстав видачі, наведені в них дані відповідають та кореспондуються з даними первинних документів. При цьому, первинні документи відповідають наведеним вище вимогам щодо форми і змісту.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність сертифікатів відповідності, заявок та документів про походження товарів не може свідчити про порушення позивачем податкової дисципліни, оскільки вказані документи не є безпосередньо первинними документами та документами бухгалтерського обліку на підставі яких формуються дані податкового обліку.
Положеннями  ст. 16 ПК України    передбачено, що особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету - є платники податку.
За приписами п.  36.5  ст.  36 ПК України  відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим.
Отже, відповідальність є персональною; обов`язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Втім відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, як пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Також контролюючим органом не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.
Беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки Акту перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов`язання - протиправним.
Отже, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами та не спростовують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами. 
Відповідно до визначення ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб`єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об`єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.
Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.
Як встановлено судом всі витрати здійснені позивачем в межах господарської діяльності платника податків.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.
Розглядувана позиція випливає зі змісту пп. 14.1.231 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.
При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов`язання).
Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.
В ході розгляду справи судом встановлено, що господарські операції позивача обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» та ТОВ «Кийрегіонбуд» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. 
Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ПП «Адітум Маркет», ТОВ «Глобалхолдинг», ТОВ «М.В.І. Консалт» та ТОВ «Кийрегіонбуд», а тому визнає нарахування позивачу сум з податку на додану вартість протиправним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                          Л.О. Костюк

                                                                                                    М.І. Кобаль

Повний текст постанови виготовлено 28.10.2020 р.