Ухвала
Іменем України
 
19 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 463/5195/19
провадження № 61-14294ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:   Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» про визнання недійсними, незаконними та скасування протоколу, наказу, визнання дій незаконними, зобов`язання до вчинення дій,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсним протокол обробки бланку відповідей від 23 травня               2017 року Центру тестування при МОЗ України і Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького щодо ОСОБА_1 ; 
визнати недійсним акт проведення процедури апеляції від 12 липня 2017 року;
визнати незаконними дії Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» щодо проведеного 23 травня 2017 року ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок 2. Загальна лікарська підготовка» у ОСОБА_1 щодо вилучення 15 тестових питань та здійснення розрахунку з довжиною тесту у 185 тестових питань; 
визнати незаконними дії Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» щодо знищення матеріалів відеоспостереження за ліцензійним іспитом; 
визнати незаконним напис « НОМЕР_1 ОСОБА_1 58,92 3,60 контракт» у абз. 5 листа Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» від 21 червня 2017 року № 371/09; 
визнати незаконним та скасувати наказ від 23 червня 2017 року № 678-ст «Про відрахування зі складу студентів» Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького; 
зобов`язати Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького поновити ОСОБА_1 студента 6 курсу у навчанні на медичному факультеті № 2, спеціальності 7.12010001 Львівського національного медичного університету              ім. Данила Галицького визнати ОСОБА_1 таким, що склав ліцензійний інтегрований іспит «Крок 2» у 2017 році та за результатами складання тестового екзамену отримав 63,5 %;
зобов`язати Державну організацію «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» оформити та видати сертифікат про результати складення ОСОБА_1 ліцензійних інтегрованих іспитів «Крок-2» проведених у 2017 році та занести відомості до реєстру сертифікатів фахівців з вищою освітою за спеціальностями напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація».
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що з 2010 року навчався у Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького як студент-іноземець з метою отримання вищої освіти на рівні Доктора медицини за спеціальністю 7.12010001 «лікувальна справа», про що між ним та Львівським національним медичним університетом ім. Данила Галицького було укладено контракт                                від 14 вересня 2010 року № 101-Мі/10 та Контракт від 06 березня 2014 року № 01-МІ, за умовами яких університет зобов`язався організувати навчання студента, а студент оплатити надані освітні послуги у розмірі 21 000 доларів США. 23 квітня 2017 року було проведено ліцензійний інтегрований іспит «Крок 2. Загальна лікарська підготовка», який складався з 200 тестових питань та полягав у тестуванні в електронному вигляді на паперових носіях і після опрацювання результатів тестування Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» направлено лист від 21 червня 2017 року            № 371/09 зі списком студентів, що незадовільно склали іспит, серед яких значився ОСОБА_1 з результатом 58,92% при мінімальному критерію успішного складання - 60,5 % правильних відповідей, що стало підставою для його відрахування з Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького за невиконання навчального плану. При проведенні тестування Центром тестування було протиправно вилучено 15 питань, з яких на 7 була надана ним правильна відповідь, а 8 питань містили недостовірні та необ`єктивні результати, що спричинило заниження його результатів. Крім того у 9 тестових відповідях наявні виправлення за допомогою стирання гумкою, однак він не пам`ятає, щоб він здійснював виправлення стількох тестів, а усі відеозаписи проведення тестування знищені Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» про що 15 листопада 2018 року складено акт. Враховуючи наведе, позивач просив позов задовольнити.
 
Личаківський районний суд м. Львова ухвалою від 11 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року, закрив провадження у справі в частині позовних вимог до Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України», зазначених у п.п. 1-5, 8-9 позовної заяви, на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України. Роз`яснив ОСОБА_1 право на звернення із зазначеними вище позовними вимогами до Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» в порядку адміністративного судочинства.
 
26 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється     в порядку іншого судочинства.
 
Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
 
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
 
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто, передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
 
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що Державна організація «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» виконує делеговані Міністерством охорони здоров`я України контрольні функції з дотримання вимог до якості підготовки фахівців, а тому при здійсненні організаційних та методичних заходів щодо підготовки та проведення тестових екзаменів ліцензійних інтегрованих іспитів є суб`єктом владних (делегованих) повноважень, отже позовні вимоги щодо визнання недійсним протоколу обробки бланку відповіді позивача від 23 травня 2017 року з проведення ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок-2»; визнання недійсним акту проведення процедури апеляції; визнання незаконним і скасування у абзаці 5 листа відповідача напису щодо позивача є вимогами про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання незаконними дій відповідача щодо вилучення 15 тестових питань, щодо здійснення розрахунку результатів іспиту з довжиною тесту 185 завдань, щодо знищення матеріалів-файлів відеоспостереження проведення ліцензійного іспиту є вимогами про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними; визнання позивача таким, що склав ліцензійний інтегрований іспит з результатом 63,5 % та зобов`язання відповідача оформити і видати сертифікат про результати успішного складання іспиту є вимогами про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, випливають із публічно-правових відносин, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині вказаних позовних вимог, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Враховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки оскаржувана ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня                   2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду заява ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, заява про долучення до матеріалів справи та заява про визнання явки до суду ОСОБА_2 обов`язковою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» про визнання недійсними, незаконними та скасування протоколу, наказу, визнання дій незаконними, зобов`язання до вчинення дій.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев 
 
С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                      Є. В. Коротенко