ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Київ

справа № 640/23623/19
адміністративне провадження № К/9901/19393/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/23623/19
за позовом  ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року, ухвалене суддею Вовком П.В.  
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Сорочка Є.О., суддів Коротких А.Ю., Федотова І.В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
1. У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач, ГПУ), який уточнений у справі в якості Офісу Генерального прокурора (далі також - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача невиплачені кошти при звільненні у розмірі 5 934, 51 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 31 883, 15 грн.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем в порушення норм чинного трудового законодавства не було проведено виплату ОСОБА_1 всіх сум, які йому належать у день звільнення з посади державної служби. Також, позивач зазначає про виплату компенсації за невикористану відпустку не у повному обсязі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року, у задоволенні ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
4. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що здійснюючи розрахунок компенсації за невикористані відпустки, відповідач правомірно не врахував виплачені позивачу премії до державного свята - Дня Незалежності України та до професійного свята - Дня працівників прокуратури України, які є одноразовими виплатами у розумінні підпункту "б" пункту 4 Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, а отже підстави для стягнення 5 934,51 грн відсутні.
4.1. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суди попередніх інстанцій виходили з того, що здійснивши 18 жовтня 2019 року остаточний розрахунок з ОСОБА_1 за №п/п 19, фахівцями Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності у перший же робочий день після вихідних (19 жовтня 2019 року - субота, 20 жовтня 2019 року - неділя) було підготовлено платіжне доручення від 21 жовтня 2019 року № 3958 на загальну суму 4 844 871, 02 грн. (172 587, 26 грн. належні до сплати позивачу), та направлено до Державної казначейської служби України, де на обслуговуванні перебуває Генеральна прокуратура України, для здійснення перерахування коштів в АТ «Райффайзен Банк Аваль», у якому ОСОБА_1 має відкритий особовий рахунок та перебуває на зарплатному картковому обслуговуванні. Належні ОСОБА_1 при звільненні виплати у сумі 238 792, 04 грн. (після утримання податків та зборів - 172 587, 26 грн.) 22 жовтня 2019 року Державною казначейською службою України перераховано до АТ «Райффайзен Банк Аваль» та переведено на банківський картковий рахунок позивача.
4.2. Щодо виплачених позивачу 31 жовтня 2019 року коштів премії, то суди попередніх інстанцій виходили з того, що наказ про встановлення розміру преміювання прокурорських працівників ГПУ за жовтень 2019 року, тобто за місяць, у якому позивачем було відпрацьовано певний час до дня звільнення, керівником органу виданий лише 29 жовтня 2019 року за № 90-зц, тобто вже після звільнення позивача. Після видання Генеральним прокурором зазначеного наказу та наступного дня перерахована через Державну казначейську службу України, де на обслуговуванні перебуває відповідач, на картковий рахунок позивача, відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», у сумі 9318,41 грн. (під № п/п 549 згідно списку перерахувань в банк (зарплатна відомість) за жовтень 2019 року в загальній сумі платіжного доручення №4121 від 30 жовтня 2019 року на 26 946 862, 48 грн.)
4.3. Таким чином, відповідачем без зайвих зволікань вчинялись послідовні, активні дії, направлені на проведення розрахунку з ОСОБА_1 , у зв`язку із його звільненням, що свідчить про відсутність у діях відповідача вини із затримки розрахунку при звільненні, а тому на думку судів попередніх інстанцій відсутні правові підстави для притягнення останнього до відповідальності у вигляді обов`язку сплатити середній заробіток відповідно до статті 117 КЗпП України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
5. 05 серпня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року в частині відмови у стягнені середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у цій частині та стягнути на користь ОСОБА_1 з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 31 883,15 грн.
6. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що право на одержання статочного розрахунку в день звільнення визначено статтею 116 КЗпП України і цей Закон прямо покладає на ГПУ обов`язок провести з позивачем повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать при звільненні та в разі невиконання такого обов`язку з вини ГПУ наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. На думку скаржника, оскільки його було звільнено з посади державної служби з 18 жовтня 2019 року, а остаточний розрахунок проведено 31 жовтня 2019 року має місце затримка розрахунку при звільненні на 13 днів, внаслідок чого він просить стягнути з ГПУ кошти у розмірі 31 883, 15 грн. 
6.1. В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження ОСОБА_1  посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 335/9304/17-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 233/6128/16-ц, від 16 грудня 2019 року у справі № 569/16595/15-ц, 13 травня 2019 року у справі № 212/6985/16-ц. Між тим, відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Верховний Суд зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.
6.2. Скаржник зауважує, що про наявність у працівника права на отримання компенсаційної виплати за вказаний час затримки розрахунку свідчить практика застосування вимог статей 116, 117 КЗпП України Верховним Судом у постановах від 27 червня 2019 року у справі № 826/16561/17, від 14 березня 2019 року у справі № 820/660/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 814/1735/16, від 11 червня 2019 року у справі № 524/8023/16 та 12 вересня 2019 року у справі П/811/35/16. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду при розгляді цивільних справ щодо застосування норм статті 117 КЗпП України (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 296/10853/16-ц, постанова від 16 грудня 2019 року у справі № 569/16595/15-ц, постанова від 13 травня 2019 року у справі № 212/6985/16-ц, постанова від 12 червня 2019 року № 569/79/18) та Велика Палата Верховного Суду (постанова від 18 вересня 2019 року у справі № 552/2191/17).
6.3. З приводу періоду, який має братися при розрахунку розміру матеріальної відповідальності, Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року у справі №823/254/16 зазначив, що статтею 117 КЗпП України такий період чітко визначений, а саме - за весь час затримки розрахунку, який визначається у календарних, а не робочих днях. Аналогічні правові позиції висловлено Верховним Судом в постанові від 31 січня 2019 року у справі № 826/5469/15.
7. 05 серпня 2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., суддів Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
8. Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 22 грудня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Позиція інших учасників справи 
10. 15 вересня 2020 року від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на касаційну скаргу, де відповідач посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення прийняті судами попередніх інстанцій залишити без змін. Вказує на те, що в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відповідач керувався вимогами Закону України «Про прокуратуру», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, Положенням преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 09 серпня 2017 року № 234, тобто діяв послідовно у межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством України. 
Установлені судами фактичні обставини справи
11. Наказом Генерального прокурора України від 17 жовтня 2019 року № 1127ц звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління представництва інтересів держави в суді Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 18 жовтня 2019 року. Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України доручено проведення остаточного розрахунку та виплати усіх належних ОСОБА_1 виплат при звільненні.
12. Відповідно до довідок ГПУ №18-860зп від 08 листопада 2019 року та №18-1304зп від 24 грудня 2019 року ОСОБА_1 було нараховано за жовтень 2019 року кошти у розмірі 238 792, 04 грн.
13. Виплату коштів було здійснено після звільнення, а саме: 23 жовтня 2019 року та 31 жовтня 2019 року, що підтверджується довідкою про рух коштів по картці за рахунком, відкритим в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
14. На думку позивача, оскільки його було звільнено з посади державної служби з 18 жовтня 2019 року, а остаточний розрахунок проведено 31 жовтня 2019 року має місце затримка розрахунку при звільненні на 13 днів, внаслідок чого він просить стягнути з ГПУ кошти у розмірі 31 883, 15 грн. Також, позивач вказує, що йому було нараховано та виплачено компенсацію за 125 днів невикористаної відпустки у загальному розмірі 211 235, 50 грн. Між тим, сумарний заробіток за останні 12 місяців перед звільненням за вирахуванням матеріальної допомоги складає 615 025, 75 грн. Сума компенсації за невикористану відпустку має бути у розмірі 217 170,00 грн, виходячи з наступного обрахунку: сумарний заробіток 615 025, 75 грн поділити на 354 днів (1 737,36 грн) та помножити на 125 днів невикористаної відпустки. Наведене свідчить, що відповідачем не було доплачено позивачу кошти у розмірі 5 934, 61 грн.
15. Незгода із діями відповідача щодо невиплати усіх належних позивачу коштів та затримка у їх виплаті обумовила його звернення до суду із даним позовом.
Нормативне регулювання 
16. Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
17. Відповідно до частини першої статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
18. Згідно зі статтею 123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
19. На виконання вимог статті 123 Конституції України прийнято Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який містить спеціальні норми щодо організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливостей розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.)
20. Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
21. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
22. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
23. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
24. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді (абзац третій пункту З Порядку № 100).
25. Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
26. Згідно з пунктом 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Позиція Верховного Суду          
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
27. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 27 серпня 2020 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
29. Верховний Суд зауважує, що в частині стягнення з відповідача невиплачених коштів при звільненні у розмірі 5934,51 грн, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року не оскаржується, а тому Верховний Суд не перевіряє застосування судами попередніх інстанцій застосування норм матеріального та процесуального права у цій частині.
30. За змістом касаційної скарги слідує, що зазначені у ній доводи стосуються незгоди ОСОБА_1 із невиплатою відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 31883,15 грн.
31. Оскільки судові рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржуються лише в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тому Верховний Суд зазначає, що ці рішення підлягають касаційному перегляду виключно в означеній частині.
32. Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
33. Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
34. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
35. Спірні правовідносини у суді касаційної інстанції склались з приводу стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.
36. Як слідує з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, наказом ГПУ від 17 жовтня 2019 року № 1127ц звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління представництва інтересів держави в суді Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах ГПУ та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» 18 жовтня 2019 року.
37. 21 жовтня 2019 року відповідачем було підготовлено платіжне доручення від 21 жовтня 2019 року № 3958 на загальну суму 4 844 871, 02 грн (172 587, 26 грн належні до сплати позивачу) та направлено до Державної казначейської служби України. Належні позивачу при звільненні виплати 22 жовтня 2019 року Казначейством перераховано до АТ «Райфвйзен Банк Аваль» та переведено на банківський рахунок.
38. 29 жовтня 2019 року Генеральним прокурором прийнято наказ № 90-зц про встановлення розміру преміювання прокурорських працівників за жовтень 2019 року. На наступний день після його прийняття відповідачем було підготовлено платіжне доручення від 30 жовтня 2019 року № 4121 на направлене до Державної казначейської служби України. 31 жовтня 2019 року Казначейством перераховано зазначені у платіжному дорученні суми на рахунок отримувача - АТ «Райффайзен Банк Аваль».
39. Наведені обставини свідчать про те, що повний розрахунок проведений відповідачем лише 23 жовтня 2019 року та 31 жовтня 2019 року, що підтверджується довідкою про рух коштів по картці за рахунок, відкритим в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та довідками ГПУ від 23 жовтня 2019 року № 18-735зп та від 08 листопада 2019 року №     18-860зп.
40. Оскільки матеріали справи не містять доказів, що відповідач вживав дії, направлені на проведення розрахунку із позивачем в день його звільнення, то Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у діях відповідача вини під час затримки розрахунку при звільненні позивача.
41. Беручи до уваги наведене, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність вини відповідача як передумови покладення на нього відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України гуртуються на помилковому тлумаченні положень законодавства.
42. Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільнення, на користь ОСОБА_1 наявні підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. 
43. Колегія суддів Верховного Суду враховує правовий висновок щодо застосування статті 117 КЗпП України, викладений у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 212/6985/16-ц, від 11 червня 2019 року у справі № 524/8023/16-а та від 16 грудня 2019 року у справі № 569/16595/15-ц, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.
44. При цьому, необхідно зауважити, що розрахунок розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України має розрахуватись відповідно до норм Порядку № 100.
45. Однак, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, не дослідили питання обчислення середньої заробітної плати, не визначили її розмір та відповідно не навели у своїх рішеннях розрахунків належних до стягнення сум.
46. Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів як першої так і апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
47. В іншій частині позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому Верховний Суд не перевіряє застосування судами попередніх інстанцій застосування норм матеріального та процесуального права у цій частині.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
48. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
49. Згідно з частиною четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
50. Однак, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами першої та апеляційної інстанції не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.
51. Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
52. Суду першої інстанції під час нового розгляду необхідно визначити період затримки розрахунку із позивачем та обчислити середній заробіток за час вимушеного прогулу за правилами Порядку 100 з урахуванням висновків у цій постанові та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
53. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 640/23623/19 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.
3. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 640/23623/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов