ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6512/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2020 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про:
-          визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні позивачу на його запит від 05.09.2019 року копії відповіді АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 761/15565/16-ц;
-          зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача та надати йому копію відповіді АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 761/15565/16-ц.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження в цій справі.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2020 р. задоволено адміністративний позов у повному обсязі.
Визнано протиправними дії Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відмови в наданні ОСОБА_1 на його запит від 05.09.2019 року копії відповіді      АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 761/15565/16-ц.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Укрпошта» повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати йому копію відповіді АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 761/15565/16-ц.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 р. у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 320/6512/19 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Акціонерного товариства «Укрпошта» витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 - 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 29.10.2020 про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з АТ «Укрпошта» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. та прийняти нову постанову, якою стягнути з АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції під час оскарження ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2020 в розмірі 2500 грн., при цьому, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.12.2020.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час оскарження ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2020. 
Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2020 року позивачем подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив: ухвалити у справі № 320/6512/19 додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати ОСОБА_1 в межах справи, понесені в зв`язку апеляційним переглядом ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020, а саме: стягнути на користь ОСОБА_1 з Акціонерного товариства «Укрпошта» витрати на професійну правничу допомогу в зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 - 2500 грн..
Дана заява обґрунтована тим, що в рішенні суду від 28.09.2020 року не вирішено питання про відшкодування судових витрат, тобто, не вирішено питання про судові витрати в зв`язку з апеляційним переглядом ухвали суду першої інстанції від 04.02.2020. При цьому, як зазначив позивач, докази понесення таких витрат (квитанція про сплату судового збору, додаткові угода та акти приймання-передачі послуг) знаходяться в матеріалах справи.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи, однак, у даному випадку, позивачем не було надано доказів, що є підставою для сплати гонорару та оплати фактичних витрат, у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 року - 2500 грн., оформлених у встановленому законом порядку (рахунку-фактури, тощо), як передбачено п. 5.1. основного договору.
Апелянт вказує на те, що вказані висновки суду першої інстанції є помилковими, адже можливість розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката не пов`язується з обов`язковим наданням доказів сплати таких послуг, з урахуванням того, що приписами ч. 3 ст. 134 КАС України, передбачено можливість сплати за послуги адвоката у майбутньому. Крім того, апелянтом наголошено на помилковому застосуванні судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини та висновків про стягнення витрат на правову допомогу.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;        2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Нормами ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, з наведеного слідує, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Проте, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Слід зазначити, що доказів здійснення позивачем оплати наданих за договором про надання правничої допомоги послуг (не надано квитанції або інших платіжних документів, що підтверджують оплату таких послуг) на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення і до апеляційної скарги надано не було, при цьому, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
На переконання колегії суддів, можливість сплати гонорару адвокату за надані послуги у майбутньому, не є свідченням про безумовне виконання стороною вказаних умов, а тому, має ризик виникнення ситуації, коли такі витрати позивачем не було понесено, а з відповідача вже стягнуті.
Судом першої інстанції було досліджено, що 20 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та адвокатським бюро "Трофімов Дмитро Юрійович" укладено договір про надання правової допомоги № 41.
Відповідно до пункту 5.1. даного договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремими додатковими угодами, які є невід`ємною частиною договору. Такі додаткові договори можуть бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.
Факт надання послуг та понесення бюро фактичних витрат у зв`язку з виконанням доручення відповідно до даного договору підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт.
Підставою для сплати гонорару та оплати фактичних витрат, понесених бюро у зв`язку з виконанням доручення, є рахунок-фактура.
Підтвердженням здійснених клієнтом витрат щодо оплати витрат на правничу допомогу (в т.ч. понесення бюро фактичних витрат у зв`язку з виконанням доручення) є квитанція про оплачу/видатковий ордер.
Позивачем також надано до суду додаткову угоду № 3 до № 2 від 10.02.2020  та додаткової угоди №   3 від 02.04.2020 року до договору про надання правової допомоги № 41 від 20.09.2019.
Відповідно до п. 2 вказаних додаткових угод, оплата вартості юридичних послуг (правової допомоги) бюро здійснюється наступним чином: за послуги, визначені у п. п. 1.1-1.2 пункту 1 додаткової угоди   (аналіз ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року на предмет її законності та складання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року) протягом десяти днів дня набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі № 320/6512/19 (додаткова угода № 2); за послуги, визначені у п. п. 1.1 пункту 1 додаткової угоди (аналіз судової практики щодо застосування законодавства про доступ до публічної інформації у спорах, подібних справі № 320/6512/19, а також складання узагальнення такої практики) протягом десяти днів дня набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі          № 320/6512/19 (додаткова угода № 3).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано доказів, що є підставою для сплати гонорару та оплати фактичних витрат, у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 року - 2500 грн., оформлених у встановленому законом порядку (рахунку-фактури, тощо), як передбачено п. 5.1 основного договору, що на момент вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення не давало суду першої інстанції підстав для задоволення заяви позивача та відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 у розмірі 2500 грн.
          Тож, в цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 29.10.2020 постановлена з дотриманням норм процесуального права, з огляду на що, апеляційна скарга не дає підстав для її задоволення.
Керуючись ст. ст. 132, 137, 139, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328-331 КАС України, суд

      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно ч. 2 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко

Судді                                                                                                       В.В. Кузьменко 

                                                                                                           Я.М. Василенко