ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року	Львів	Справа № 300/995/20 пров. № А/857/11750/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 09 вересня 2020 року (суддя Боршовський Т.І., ухвалене в місті Івано-Франківську) у справі №300/995/20 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1   про  стягнення коштів за втрату майна,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 Військова частина НОМЕР_1 звернулася  в суд з позовом до ОСОБА_1 та просила: стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 5310,00 грн. за завдані Державі збитки в особі Військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 09 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач - Військова частина НОМЕР_1 подавши до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, вказує на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення та просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наказом командира 80 окремої десантно-штурмової бригади від 11.02.2020 № 20-РС на підставі частини 2 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, відповідача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу у Збройних Силах України з 13.01.2015. Відтак зазначає, що так як відповідач не входить до складу Збройних Силах України відсутня можливість стягнення завданих державі збитків. Отже відновлення права держави в особі  Військової частини НОМЕР_1  в отриманні матеріального відшкодування за втрату військового майна безпосередньо має вирішуватись в судовому порядку. Судом першої інстанції не враховано істотні обставини справи, а саме те, що відповідач призваний як військовозобов`язаний за частковою мобілізацією в особливий період на вказаний відповідним Указом Президента строк.
Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено  судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2014 № 193 зарахований в списки особового складу на посаду санітара медичної роти.
Згідно відомості про закріплення зброї за особовим складом медичної роти в/ч НОМЕР_1 за відповідачем закріплено АКС - 74 № НОМЕР_2 , що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 . Вказане також підтверджується записом у військовому квитку відповідача серії НОМЕР_3 .
Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 14.01.2015 № 10 відповідача зараховано в розпорядження командира військової частини – польова пошта НОМЕР_4 з дня самовільного залишення військової частини, а саме 02.01.2015 та до дня повернення у військову частину. Призупинено виплату грошового забезпечення з 02.01.2015.
З метою встановлення причин та обставин втрати індивідуальної зброї АКС - 74 № 1545344 санітаром госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_5 солдатом ОСОБА_1 при переведенні з Харківського військового шпиталю до Військово-медичного клінічного Центру Західного регіону м. Львів в період 30-31 жовтня 2014 року, наказом командира військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 06.05.2015 № 661 призначено проведення службового розслідування.
За результатом проведення службового розслідування складено акт службового розслідування від 14.05.2015, згідно якого встановлено обставини втрати індивідуальної зброї. Так, 21.10.2014 санітара госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 було госпіталізовано в 59 військово-медичний госпіталь м. Сватово, Луганської області з його особистою штатною зброєю автоматом АКС - 74 № НОМЕР_2 , який проігнорував наказ командира медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 здати зброю в підрозділ. 30-31 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_1 був переведений із 59 військово-медичного госпіталя в Харківський військовий шпиталь та в подальшому до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів. Подальше місцезнаходження особистої зброї відповідача невідоме. На момент проведення розслідування солдат ОСОБА_1 знаходиться у розшуку та виведений зі штату медичної роти в розпорядження командира частини. Відповідно до висновків акту службового розслідування від 14.05.2015 запропоновано на підставі пункту 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, пункту “а” постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, санітара госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у десятикратному розмірі вартості втраченого військового майна на загальну суму 5310 грн. (а.с. 53-55).
14.05.2015 командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_4 прийнято наказ від 14.05.2015 № 728 “Про результати службового розслідування”, згідно якого визначено на підставі пункту 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, пункту “а” постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, санітара госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у десятикратному розмірі вартості втраченого військового майна на загальну суму 5310 грн. (а.с. 29-30).
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2015 зареєстровано кримінальне провадження: 42015140410000090 за фактом нез`явлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 з відпустки та ухилення від подальшого проходження військової служби.
Також, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2017 № 111 анульовано умовне найменування військової частини-польова пошта НОМЕР_4 , з 31.05.2017 введено умовне найменування – військова частина НОМЕР_1 .
11.02.2020 наказом командира 80 окремої десантно-штурмової бригади № 20-РС на підставі частини 2 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, відповідача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу ОСОБА_1 у Збройних Силах України з 13.01.2015.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2020 військова частина НОМЕР_1 направила відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 листа за № 632, яким повідомила, що за ОСОБА_1 рахується невідшкодована заборгованість в сумі 5310,00 грн. та запропоновано відповідачу добровільно відшкодувати вказану заборгованість до 20.03.2020. Згідно даних фіскального чеку № 7902609853904 та даних веб-сайту Укрпошти:   ІНФОРМАЦІЯ_1 , лист повернувся без вручення адресату. 
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статуту), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Згідно статті 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до приписів пункту 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Пунктами 13, 14 вказаного Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна.  Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 16-18 Положення, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України. Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми. Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення причин та обставин втрати індивідуальної зброї АКС - 74 № 1545344 санітаром госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_5 солдатом ОСОБА_1 при переведенні з Харківського військового шпиталю до Військово-медичного клінічного Центру Західного регіону м. Львів в період 30-31 жовтня 2014 року, наказом командира військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 06.05.2015 № 661 призначено проведення службового розслідування.
В подальшому 14.05.2015 за результатом проведення службового розслідування складено акт службового розслідування, згідно якого встановлено обставини втрати індивідуальної зброї. Так, 21.10.2014 санітара госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 було госпіталізовано в 59 військово-медичний госпіталь м. Сватово, Луганської області з його особистою штатною зброєю автоматом АКС - 74 № НОМЕР_2 , який проігнорував наказ командира медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 здати зброю в підрозділ. 30-31 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_1 був переведений із 59 військово-медичного госпіталя в Харківський військовий шпиталь та в подальшому до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів. Подальше місцезнаходження особистої зброї відповідача невідоме. На момент проведення розслідування солдат ОСОБА_1 знаходився у розшуку та виведений зі штату медичної роти в розпорядження командира частини. 
Відповідно до акту службового розслідування від 14.05.2015 ОСОБА_1 порушив вимоги статті 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, де зазначено, що рядовий у мирний і воєнний час відповідає за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна. Вина солдата ОСОБА_1 встановлена наявними в розслідуванні доказами. Вказані порушення солдат ОСОБА_1 вчинив під час виконання службових обов`язків поза межею проведення антитерористичної операції. Сума втрати військового майна (АКС – 74), спричинена солдатом ОСОБА_1 під час виконання своїх службових обов`язків, становить – 531 грн., вказана відповідно до довідки про вартісну оцінку військового майна. Неналежне виконання службових обов`язків санітаром госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 солдатом ОСОБА_1 , призвело до втрати індивідуальної зброї (АКС-74 № НОМЕР_2 ). Матеріальна відповідальність в даному випадку настає відповідно до глави ІІІ пункту 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243, військовослужбовці за шкоду, заподіяну втратою зброї несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 “Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, відповідно до пункту “а” зазначеного переліку у десятикратному розмірі відшкодовується вогнепальна зброя (автомати). 
Як вже зазначалось вище,  14.05.2015 командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_4 прийнято наказ від 14.05.2015 № 728 “Про результати службового розслідування”, згідно якого визначено на підставі пункту 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, пункту “а” постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, санітара госпітального відділення медичної роти військової частини – польова пошта НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у десятикратному розмірі вартості втраченого військового майна на загальну суму 5310 грн.
Як передбачено пунктом 25 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку).
Відтак колегія суддів апеляційного суду зазначає, що, у зв`язку з призупиненням з 02.01.2015 виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, відшкодування заподіяної шкоди відповідачем шляхом стягнення 20 відсотків його місячного грошового забезпечення стало неможливим.
Відповідно до Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про військовий обов`язок і військову служби” щодо удосконалення деяких питань проходження громадянами військової служби від 03.10.2019 № 161-ІХ яким внесено зміни в статтю 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову служби”, згідно яких військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, в даному випадку, 11.02.2020 наказом командира 80 окремої десантно-штурмової бригади № 20-РС на підставі частини 2 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, відповідача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу ОСОБА_1 у Збройних Силах України з 13.01.2015. Проте позивачем на час розгляду справи  в суді першої інстанції не надано суду не подано доказів звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, у зв`язку з набранням чинності Закону України “Про матеріальну відповідність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, втратило чинність, тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначено Законом України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03.10.2019 № 160-IX.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 3 вказаного закону підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Також, частиною 3 статті 6 даного закону № 160-IX встановлено, що особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 10 даного закону: 1. Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника). 2. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті. 3. Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування. 4. Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування. Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування. 5. У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Частиною 1 статті 12 Закону № 160-IX передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Враховуючи наведені норми закону, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення сум завданої шкоди військовослужбовцем під час проходження військової служби здійснюється за загальним правилом з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на накази по військовій частині № 10 від 14.01.2015 та № 20-РС від 11.02.2020, є неможливим стягнення сум завданої шкоди під час проходження військової служби з місячного грошового забезпечення відповідача, оскільки виплата йому грошового забезпечення призупинена. 
Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази подання цивільного позову в кримінальному провадженні, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 13.01.2015.
Щодо стягнення сум завданої шкоди в судовому порядку, то частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 10 Закону № 160-IX, частиною першою статті 12 цього Закону передбачено випадки, коли стягнення сум завданої шкоди здійснюється в судовому порядку, в тому числі й у разі відмови особи від її добровільного відшкодування. До таких випадків законом віднесено: 1) відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів; 2) відшкодування шкоди, завданої посадовими (службовими) особами, винними в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді; 3) у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування, шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні; 4) у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що відсутній жоден з перелічених випадків для стягнення з відповідача шкоди в порядку адміністративного судочинства.
Також, суд першої інстанції вірно не погодився з доводами позивача про те, що право на звернення до суду про стягнення сум завданих позивачем збитків настало з 11.02.2020 та добровільної відмови відповідача від сплати завданої шкоди згідно направленого йому листа № 632 від 06.03.2020. так як, наказом № 20-РС від 11.02.2020 лише призупинено військову службу ОСОБА_1 в Збройних Силах України. 
Разом з тим частиною 1 статті  12 Закону № 160-IX судовий порядок стягнення сум завданої шкоди можливий лише в разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, з військової служби, а не її призупинення. 
Окрім цього, відсутні докази того, що відповідач отримував від позивача листа № 632 від 06.03.2020, відтак, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 відмовився добровільно відшкодувати завдану шкоду. 
Враховуючи все вище викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 09 вересня 2020 року в справі №300/995/20 без змін.    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 03.12.2020