ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6060/19                                                    Суддя першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    - Степанюка А.Г.,
суддів                               - Губської Л.В., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом Головного управління ДФС у м. Києві, у подальшому заміненого правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 року №0004784202.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2020 року позов задоволено повністю, а також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 у власність депозитних коштів, подарованих їй ОСОБА_2 , у зв`язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних, а також подальшого визнання недійсним договору дарування у судовому порядку, то у Позивача не виникло обов`язку з подання декларації про майновий стан і доходи.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. На підтвердження своєї позиції зазначає, що у Позивача виник обов`язок з подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік та декларування доходу, отриманого у вигляді подарованих коштів від фізичної особи, яка не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, оскільки договір дарування частини банківського вкладу був укладений. 
Після усунення визначених в ухвалі від 16.07.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.10.2020 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що рішенням суду у справі №640/6053/19, яке набрало законної сили 11.02.2020 року, встановлено, що подарунок за договором дарування частини банківського вкладу Позивач не отримав, що у свою чергу виключає в останнього обов`язок з декларування такого доходу.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що працівниками ГУ ДФС у м. Києві у грудні 2018 року на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та наказу від 30.11.2018 року №17523, а також повідомлення від 03.12.2018 року №79533/І/26-15-42-02-27 проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.
У ході перевірки встановлено, зокрема, порушення Позивачем вимог п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог п. 49.2, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме - не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.
Висновки перевірки зафіксовані в акті від 21.12.2018 року №4922/26-15-42-02/ НОМЕР_1 (а.с. 26-31) та за результатами розгляду заперечень на них від 16.01.2019 року (а.с. 32-38) залишені без змін, про що платника податків повідомлено листом ГУ ДФС у м. Києві від 25.01.2019 року №7153/І/26-15-22-02-27 (а.с. 39-42).
За наслідками перевірки контролюючим органом 30.01.2019 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «ПС» №0004784202, яким за порушення пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України до ОСОБА_1 на підставі пп. 54.3.1, пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 120.1 ст. 120 ПК України застосовано штрафні санкції в сумі 170,00 грн. (а.с. 44).
Указаний індивідуальний акт за результатами розгляду скарги на нього від 07.02.2019 року (а.с. 46-52) було залишено без змін рішенням ДФС України від 26.03.2019 року №2279/І/99-99-11-05-01-25 (а.с. 55-59).
Вирішуючи питання про його відповідність вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 05.04.2016 року укладено договір дарування коштів на депозитному рахунку, що був зареєстрований в реєстрі за №485.
Кошти за даним депозитним договором були розміщені ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Хрещатик».
За умовами Договору №485 від 05.04.2016 року ОСОБА_1 змінювала ОСОБА_2 у правовідносинах між нею та ПАТ «КБ «Хрещатик», що визначені умовами договору №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною виплатою процентів від 30.11.2015 року (далі - Договір №225D-642304).
Відповідно до п. 1.1 Договору №225D-642304 предметом даного договору, серед іншого, було прийняття грошових коштів Вкладника, в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок, в подальшому «Вкладний», що відкривається Банком на його ім`я на термін з 05.01.2016 року по 05.07.2016 р. Термін Вкладу відраховується з дня зарахування коштів на Вкладний рахунок.
Згідно пп.2.1.4 п.2.1 указаного Договору Банк зобов`язувався в останній день терміну розміщення Вкладу повернути Вкладнику внесену суму та нараховані проценти.
За таких обставин, як зазначив суд першої інстанції, згідно умов Договору №225D-642304 отримання Позивачем дарунку могло виникнути з дня відкриття у Банку вкладного (депозитного) рахунку саме на ім`я Позивача та зарахування коштів на вкладний рахунок у розмірі 182929,61грн.
Замінити ОСОБА_2 у правовідносинах з ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_1 не вдалося з причин, що не залежали ні від неї, ні від дарувальника.
Так, як встановлено судом першої інстанції, постановою Правління Національного банку України від 05.04.2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.
На підставі Постанови Національного банку України від 05.04.2016 року №234, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 року №463 «Про затвердження тимчасового адміністратора банку», згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ Хрещатик».
Згідно рішення Національного банку №46-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».
Крім того, майже за шість місяців до закінчення Договору №225D-642304 ПАТ «КБ «Хрещатик» не виконав умови даного депозитного договору, починаючи з 05.04.2016 року, у зв`язку з чим Позивач не оформила на своє ім`я, не отримав жодних коштів із суми вкладу чи процентів, а отже і фактично не отримав дарунок.
Відтак, 29.08.2017 року з причин знаходження ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» в процедурі ліквідації та спричинену цим неможливість отримання дарунку і виконання умов договору дарування, Позивачем було укладено договір про розірвання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 15, 162, 163, 164, 167, 168, 174, 179 Податкового кодексу України, а також ряду норм Цивільного кодексу України, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки фактично право власності на частину вкладу Позивач не набув, а тому обов`язок із декларування доходів в останнього не виник.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
За правилами пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Приписи підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України відносять до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.
При цьому, відповідно до п. 174.6 ст. 174 ПК України об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.
У свою чергу, пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.
Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.
Нотаріус за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса та/або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини щокварталу подають до контролюючого органу інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. У такому самому порядку нотаріуси подають інформацію про посвідчення договорів дарування (п. 174.4 ст. 174 ПК України).
Відповідно до пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України платник податку, котрий отримує дохід від особи, яка не є податковим агентом, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Згідно п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Аналогічний обов`язок випливає й зі змісту пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України.
Приписи п. 179.2 ст. 179 ПК України визначають, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.
Положеннями пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49.18 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
У свою чергу, в силу положень п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що аналіз вищенаведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що обов`язок із подання фізичною особою річної декларації про майновий стан і доходи виникає у неї у випадку отримання доходів у звітному періоді, за винятком випадків, передбачених п. 179.2 ст. 179 ПК України. Лише у випадку недотримання такого обов`язку за наявності сукупності передбачених вище умов платник податків може бути притягнутий до відповідальності за п. 120.1 ст. 120 ПК України.
Разом з тим, судовою колегією враховується, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2019 року у справі №640/6053/19, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 року, у справі між тими ж самими сторонами визнано протиправним на скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 року № 0004764202, прийнятого також за наслідками перевірки, результати якої зафіксовані в акті від 21.12.2018 року №4922/26-15-42-02/ НОМЕР_1 . Ухвалою Верховного Суду від 30.03.2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на указані судові рішення.
У свою чергу, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2019 року у згаданій справі встановлено, що договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 року № 485 не спричинив настання реальних правових наслідків, що були обумовлені ним, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 не отримала доходу, з якого мав би бути сплачений податок за звітний 2016 рік, а тому ГУ ДПС у м. Києві безпідставно нараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 9  146,48 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що єдиним доходом, який, за твердженням контролюючого органу, мав би бути відображений фізичною особою у річній декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік був дохід від дарування частини депозитних коштів в сумі 182  929,61 грн., який, як було встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 отриманий не був, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність посилання ГУ ДПС у м. Києві про наявність в останньої обов`язку із подання податкової декларації за 2016 рік. Викладене, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для притягнення Позивача до відповідальності, передбаченої п. 120.1 ст. 120 ПК України. А відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 07» жовтня 2020 року.