ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6292/20 Справа № 182/3367/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/3367/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (на теперішній час - Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)) Прудський Дмитро Леонідович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року, яка постановлена суддею Рунчевою  О.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 березня 2020 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича.
Скарга обґрунтована тим, що 06 травня 2019 року ним отримано розрахунок заборгованості по аліментам від 06 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 36030564 в сумі 48149,55 грн. та розрахунок нарахування виконавчого збору від 06 травня 2019 року в сумі 4814,96 грн., що були складені державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудським Д.Л. 
Із зазначеними розрахунками він не згодний та вважає дії державного виконавця по їх складанню незаконними та такими, що вчинені з порушенням норм діючого законодавства, з огляду на наступне.
В провадженні Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № 36030564, відкрите 28 листопада 2011 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-5921, виданого 16 листопада 2011 року Нікопольським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року зменшено розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дитини з 1/4 частини до 1/6 частини його заробітку кожного місяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішення законної сили.
На виконання цього рішення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано відповідний виконавчий лист від 12 листопада 2013 року.
Тобто, з 22 жовтня 2013 року з нього повинні стягуватися аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини.
Однак державний виконавець, всупереч положень Закону України «Про виконавче провадження», здійснював розрахунок аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам від 01 лютого 2018 року на загальну суму 29061,23 грн.
Також, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року у справі № 182/2773/18 за позовом ОСОБА_2 до нього, третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки за несплату аліментів встановлено, що державний виконавець, всупереч рішенню Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року розраховує аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку та доходів боржника, а не в розмірі 1/6 частини та встановлено, що розрахунок заборгованості по аліментам не відповідає встановленому судовим рішенням розміру аліментів, починаючи з листопада 2013 року.
Проте, незважаючи на ці рішення суду державний виконавець, на його думку, продовжував незаконно нараховувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку та доходів, щомісяця, про що свідчить оскаржуваний розрахунок заборгованості у розмірі 48149,55 грн., станом на 06 травня 2019 року.
Враховуючи рішення суду від 20 грудня 2018 року заявник вважає, що заборгованість по аліментам у період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2019 року становить суму 19283,13 грн. і, відповідно виконавчий збір, розрахований згідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» має складати суму 1928,31 грн.
Ним було сплачено стягувачу заборгованість по аліментам у повному обсязі, та у зв`язку з необхідністю терміново виїхати за межі України, сплачено визначений державним виконавцем виконавчий збір, однак враховуючи незаконність дій останнього щодо неправомірного нарахування йому заборгованості по аліментам та розміру виконавчого збору, він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з даною скаргою.
Просив суд: визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 щодо нарахування заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року в сумі 48 149,55 грн. неправомірними; визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 по нарахуванню сукупного розміру нарахованого виконавчого збору в сумі 4 814,96 грн. неправомірними; зобов`язати державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо перерахунку суми заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому листу № 2-5921, виданого 16.11.2011 року Нікопольським міськрайонним судом, з урахування зменшення розміру аліментів на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 року з 1/4 частини до 1/6 частини, починаючи з 22.10.2013 року, за період з 01.01.2014 року по 30.04.2019 року, та визначити розмір необхідного до сплати виконавчого збору з урахуванням такого розрахунку; зобов`язати державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби  Головного територіального  управління юстиції  у Дніпропетровській  області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 суми зайво сплаченого виконавчого збору у виконавчому провадженні № 36030564.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року скаргу задоволено.
Визнано дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 щодо нарахування заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року в сумі 48 149,55 гри. неправомірними.
Визнано дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича у виконавчому провадженні № 36030564 по нарахуванню сукупного розміру нарахованого виконавчого збору в сумі 4 814,96 грн. неправомірними.
Зобов`язано державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо перерахунку суми заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконавчому листу № 2-5921, виданого 16.11.2011 року Нікопольським міськрайонним судом, з урахування зменшення розміру аліментів на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 року з 1/4 частини до 1/6 частини, починаючи з 22.10.2013 року, за період з 01.01.2014 року по 30.04.2019 року, та визначити розмір необхідного до сплати виконавчого збору з урахуванням такого розрахунку.
Зобов`язано державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 суми зайво сплаченого виконавчого збору у виконавчому провадженні № 36030564.
В апеляційній скарзі Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги, посилаючись на те, що державний виконавець діє виключно в межах Закону України «Про виконавче провадження» та, оскільки на примусовому виконанні перебуває виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини його доходів й стягнення аліментів за цим виконавчим листом у меншому розмірі у державного виконавця підстав не було.
Крім того, зазначає, що державний виконавець звертався до суду першої інстанції із клопотанням щодо роз`яснення порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, однак це питання так і не було вирішено.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Крихту А.А., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.  
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частина від заробітку та доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття (а.с.9).
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1  на утримання сина ОСОБА_5 , до 1/6 частини від заробітку та доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7). 
На виконання цього рішення, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано відповідний виконавчий лист від 12 листопада 2013 року (а.с. 10).
Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, складеного державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудським Д.Л., станом на 01 січня 2018 року, загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 по аліментам, виходячи з розміру аліментів – ј частка доходів боржника, складає 29061,23 грн. (а. с.11). 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, у справі № 182/2773/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення неустойки на несплату аліментів, яке набрало законної сили 21 березня 2019 року, визначено заборгованість ОСОБА_1 по аліментам, за період з жовтня 2013 року по 01 січня 2018 року, у сумі 17033,83 грн., та встановлено, що розрахунок заборгованості по аліментам, який складено державним виконавцем, не відповідає встановленому судовим рішенням розміру аліментів, починаючи з листопада 2013 року (а.с. 12-15).
06 травня 2019 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудським Д.Л. м проведено розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2/182/2854, виходячи з розмірів 1/4 частини доходів ОСОБА_1 щомісячно та, станом на 30 квітня 2019 року, розраховано заборгованість у розмірі 48149,55 грн. (а.с. 4).
Також, 06 травня 2019 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудським Д.Л. здійснено розрахунок нарахування виконавчого збору у сумі 4814,96 грн., виходячи з положень ч. 2 та ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та розміру заборгованості у сумі 48149,55 грн. (а.с. 5).
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року зменшено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку кожного місяця, у зв`язку з чим, державний виконавець, нараховуючи аліменти з січня 2014 року по квітень 2019 року у розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_1 щомісячно, замість стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини, яка визначена рішенням суду від 22 жовтня 2013 року, вийшов за межі повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічні приписи містить в собі п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1  на утримання сина ОСОБА_5 , до 1/6 частини від заробітку та доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7). 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року набрало законної сили 22 жовтня 2013 року та на виконання цього рішення, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано відповідний виконавчий лист від 12 листопада 2013 року (а.с. 10).
Отже, з 22 жовтня 2013 року державний виконавець був зобов`язаний стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини від заробітку та доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак безпідставно продовжував нарахування аліментів у розмірі ј частини доходів боржника.
Доводи апеляційної скарги Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про те, що державний виконавець діє виключно в межах Закону України «Про виконавче провадження» та, оскільки на примусовому виконанні перебуває виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини його доходів й стягнення аліментів за цим виконавчим листом у меншому розмірі у державного виконавця підстав не було, колегією суддів не приймаються, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року цей розмір аліментів зменшено до 1/6 частини доходів боржника щомісячно.
При цьому, доводи державного виконавця про те, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року, судом не було відкликано й підстав для припинення стягнення аліментів у розмірі ј частини доходів боржника у державного виконавця не було, колегія суддів відхиляє, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року не вирішувалося питання щодо припинення стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року, а лише зменшено розмір аліментів з ј частини до 1/6 частини щомісячного доходу боржника.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що державний виконавець звертався до суду першої інстанції із клопотанням щодо роз`яснення порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, однак це питання так і не було вирішено, колегією не приймаються до уваги, як такі, що не стосуються суті спору, адже відмова суду у роз`ясненні прядку виконання судового рішення не є предметом даного судового розгляду.
Крім того, судом першої інстанції вірно було враховано й ту обставину, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, у справі № 182/2773/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Нікопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення неустойки на несплату аліментів, яке набрало законної сили 21 березня 2019 року, визначено заборгованість ОСОБА_1 по аліментам, за період з жовтня 2013 року по 01 січня 2018 року, у сумі 17033,83 грн., та встановлено, що розрахунок заборгованості по аліментам, який складено державним виконавцем, не відповідає встановленому судовим рішенням розміру аліментів, починаючи з листопада 2013 року (а.с. 12-15), однак державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 продовжував нарахування аліментів у розмірі ј частина доходів боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про неправомірність таких дій державного виконавця та наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, й доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: