ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/740/17  Номер провадження 22-ц/814/1491/20	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: С.М. Бондаревської, Л.І. Пилипчук
При секретарі: Зеленській О.І.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
01.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо виділення йому земельної ділянки під збудовану громадську будівлю (бокс-сторожку) на території автостоянки по АДРЕСА_1 для подальшого оформлення відповідної документації, введення її в експлуатацію та використання за цільовим призначенням на законних підставах. 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Зобов`язано виконавчий комітет Полтавської міської ради вчинити дії щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки під збудовану громадську будівлю (бокс-сторожку) на території автостоянки по АДРЕСА_1 для подальшого оформлення відповідної документації, введення її в експлуатацію та використання за цільовим призначенням на законних підставах.
Ухвалою  Октябського районного суду  м. Полтави від 23  листопада  2017 року  виправлено описку  в  рішенні  суду , та резолютивну частину рішення суду викладено в новій редакції :
Зобов`язано Полтавську міську раду вчинити дії щодо виділення ОСОБА_2 земельної ділянки під збудовану громадську будівлю (бокс-сторожку) на території автостоянки по АДРЕСА_1 для подальшого оформлення відповідної документації, введення її в експлуатацію та використання за цільовим призначенням на законних підставах.

короткий зміст вимог апеляційної скарги;
В апеляційній скарзі Полтавська міська рада просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2017 року в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу;
Вважають, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2017 року прийнято з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказують, що судом першої інстанції зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради вчинити дії щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки тоді- як Виконавчий комітет Полтавської міської ради, згідно норм Закону України « Про місцеве самоврядування» відповідними повноваженнями не наділений. 
Виключно Полтавська міська рада, як єдиний представницький орган територіальної громади м. Полтави, якій на праві комунальної власності належать земельні ділянки у межах міста Полтави, наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності, зокрема вирішення питань щодо її формування, передання в користування, надання дозволу на забудову.
Полтавська міська рада відносно ОСОБА_1 ніколи не приймала рішень щодо наділення вказаної особи правом на забудову вищезазначеної земельної ділянки, надання даної земельної ділянки в користування позивачу на відповідному правовому титулі.
Крім того, звертає увагу на те, що заочне рішення Октябоського районного суду м. Полтави від 15.05.2007 року, яким визнано право власності ОСОБА_1 на нежитлову споруду – двоповерховий бокс-сторожку загальною площею 66,6 кв. м. та сарай площею 18,72 кв.м., які розташовані на автостоянці по АДРЕСА_1 ., а Полтавське БТІ «Інвентаризатор» зобов`язав здійснити відповідні реєстраційні дії, ухвалою від 30.07.2007 року скасовано та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.08.2007 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення та зобов`язання вчинити певні дії – закрито. 

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав, що вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Вказує, що рішенням № 185 від 22.09.2017 року Виконавчий комітет Полтавської міської ради відмовив йому у вчиненні дій щодо виділення земельної ділянки під збудованою громадською будівлею (бокс-сторожка) на території автостоянки по АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю повноважень у виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо вчинення дій стосовно виділення земельних ділянок (додає копію).
В зв`язку з отриманням даного рішення виконкому, ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду із заявою про внесення виправлень до резолютивної частини рішення від 14.02.2017 року.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 23.11.2017 року по даній справі було виправлено описку в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2017 року у цивільній справі №554/740/17, а саме викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. Зобов`язати Полтавську міську раду вчинити дії щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки під збудовану громадську будівлю (бокс-сторожку) на території автостоянки по АДРЕСА_1 для подальшого оформлення відповідної документації, введення її в експлуатацію та використання за цільовим призначенням на законних підставах».
Вказує, що після отримання даної ухвали, повторно звернувся до Полтавської міської ради проханням виділення земельної ділянки під збудовану громадську будівлю. 
Однак, листом Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 29.12.2018 року його повідомлено, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування існуючої будівлі боксу-сторожки по АДРЕСА_1 не підтримана на засіданні постійної комісії з питань містобудування, архітектури, розвитку міського господарства, транспорту, розвитку підприємницької діяльності, розвитку міста, інвестицій, туризму від 19.07.2018 року.
Прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2017 року без змін.

Встановлені  судом першої інстанції та неоспорені обставини , а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 місцевий суд встановив, що ОСОБА_1 в 1999 році за свої грошові кошти побудував на території автостоянки в АДРЕСА_1 нежитлову споруду – двоповерховий бокс сторожку загальною площею 66 кв .м. .
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.05.2007 р. (справа № 2-2576/07) визнано право власності ОСОБА_1 на цю споруду, а Полтавське БТІ «Інвентаризатор» зобов`язане здійснити відповідні реєстраційні дії.
У 2014 році позивач намагався ввести дану будівлю в експлуатацію, але без виділення земельної ділянки і розроблення проекту землеустрою це неможливо. Для цього, протягом серпня 2014 року-лютого 2015 року позивач двічі письмово звертався до Полтавської міської ради та у червні 2015 року його питання було винесено на засідання тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва в м. Полтаві Полтавського міськвиконкому. Як свідчить виписка з протоколу засідання вказаної комісії, яке відбулося 12.06.2015 р., прийнято одноголосне рішення не заперечувати проти самочинно виконаного будівництва громадського будинку (боксу-сторожки), загальною площею приміщень 102,3 кв.м по АДРЕСА_1 , а право користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування даного громадського будинку оформити шляхом підготовки проекту рішення Полтавської міської ради.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що на неодноразові звернення позивача до Полтавської міської ради, питання щодо виділення земельної ділянки під будівлю для подальшого його введення в експлуатацію і законного використання згідно із цільовим призначенням, залишається невирішеним, право позивача, підлягає судовому захисту.
Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду зроблені всупереч вимог матеріального та процесуального права та не  відповідають наявним в матеріалах справи доказам . При вирішенні спору місцевий суд взагалі не встановив, які правовідносини виникли між сторонами та на підставі яких норм матеріального права місцевий суд вирішив вказаний спір. 
В матеріалах справи відсутні докази , які б підтверджували право власності позивача на будівлю, відсутні копії судових рішень, відсутні заяви позивача до відповідача про надання йому земельної ділянки , відсутні відповіді відповідача про відмову у наданні цих земельних ділянок .
Як  вбачається  з матеріалів  справи   наявних на час  постановлення  рішення місцевого суду   та   встановлено  апеляційний  судом , рішенням виконкому Полтавської міської ради від 25.12.1996 року № 421, підприємству «КАРСАД І» була передана земельна ділянка по АДРЕСА_1 для розміщення автостоянки.
( а. с. 4)
В подальшому рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 381 від 12.12.2001 року закріплено земельні ділянки без зміни цільового призначення за орендним підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 площею 0,4925 га та 0,02007 га.
( а.с.34)
7 червня 2006 року між виконавчим комітетом Полтавської міської ради та ПП « Карсад» було укладено договір оренди земельних ділянок для обслуговування та експлуатації автостоянки за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 4925 кв. м. з кадастровими номерами 5310137000:18:002:0001 та 531037000:001:0005
( а. с. , 23 , 34-40)
4 серпня 2009 року між Полтавською міською радою та ПП « Карсад» укладено договір оренди землі площею 2007 кв. м. кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:18:002:0001 
( а. с. 53- 57)
Згідно дозволу на виконання будівельних робіт виданого Полтавською міською інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю від 28.05.1998 р. № 35-98 ОП « Корсад»  дозволено влаштувати автостоянку по АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації. Узгодженої та зареєстрованої за № 11-16/208 від 14 лютого 1997 року ГУМІА.
( а.с.3)
На території даної автостоянки ОП « Корсад» самочинно розпочав будівництво нежитлової споруди - двоповерховий бокс-сторожку.
На засіданні технічної ради при міськвиконкомі від 27.11.1995 року було вирішено фірмі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в місячний термін внести проектну документацію по впорядкуванню та використанню самовільної будівлі і представити на розгляд головному управлінню архітектури і містобудування.
( а .с. 7-9)
Згідно листа ОП « Карсад» адресованого начальнику міської інспекції ДАБК, ОП «Карсад» зобов`язуєтеся в строк до 01.10.1998 року виконати наступні роботи по боксу сторожкі : закінчити покрівлю та карниз будинку, покрасити металеві конструкції, виконати дерев`яний настил на сходинковій площадці, закінчити відмостку навкруги будинку, установити решітки на водозбірниках. 
( а. с. 27)
20.07.2015 року ПП  «Карсад» Звернулося до ПППБТІ « Інвентаризатор» та 22.06.2015 року ТОВ « Архімісто» з заявою замовленням про виготовлення первинної інвентаризації об`єкту нерухомості та графічних матеріалів з обґрунтуванням меж та площ земельних ділянок під існуючий громадський будинок ( бокс сторожка) за адресою АДРЕСА_1 .
( а. с. 42 -50)
Таким чином з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що побудована на території автостоянки в АДРЕСА_1 будівля бокс є самочинним будівництвом. 
У відповідності з вимогами ст. 376 ЦК України Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
В позовній заяві позивач вказує, що у відповідності з Ріщенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.05.2007 року у справі № 2-2576/07 він є власником споруди за адресою АДРЕСА_1 . 
Однак до позовної заяви позивачем копію рішення суду долучено не було.
Із долучених до апеляційної скарги Полтавської міської ради судових рішень вбачається, що ухвалою  Октябрського районного суду м. Полтави  від  30 липня 2007 року заочне  рішення  Октябрського районного суду м. Полтави  від 15 травня 2007  року  у справі  № 2-2576/07 яким за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлову двоповерхову будівлю бокс сторожки площею 66,6 кв м. та сараю площею 18, 72 кв. м. по АДРЕСА_1 скасовано .
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2007 року за заявою ОСОБА_1 провадження у справі було закрито.( а. с. 88, 89)
Позивач    ОСОБА_1 , завідомо знаючи про скасування вказаного судового рішення та закриття провадження у справі за його заявою, діючи недобросовісно надав суду недостовірну інформацію про те, що він є власником будівель по АДРЕСА_1 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2007 року. 
Таким чином ОСОБА_1 як фізична особа не отримував дозвіл на будівнцтво спірних обєктів та не є власником самочинно - побудованих об`єктів за адресою АДРЕСА_1 . 
Щодо юрисдикції спору 
Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
У розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Визначальною ознакою справи, яка має розглядатись у порядку адміністративної юрисдикції, є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Визначальною ознакою приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 123 ЗК України у випадку надання земельної ділянки зі зміною її цільового призначення рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Особа, зацікавлена в одержанні в користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Ці органи відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 ЗК України. 
За приписами частини шостої статті 123 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Рішенням про надання земельної ділянки в користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов їх вилучення (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі в користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.
Підставою відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Відповідно до положень частини п`ятнадцятої статті 123 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.
Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання в користування земельної ділянки, за результатами розгляду якої ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.
Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно - розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.
Велика  Палата  Верховного Суду  неодноразово   висловлювала  правову  позицію про те,  що   відмова особі в наданні земельної ділянки в користування через неподання нею необхідних документів, зокрема проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки. ( правові  висновки Великої Палати  Верховного Суду  висловлені в  постановах від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц (провадження № 14-5 зц 18) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17 (провадження № 11-759 апп 18 ,   від 04 березня 2020 року у справі № 280/174/19 (провадження № 14-509 цс 19)
Хоча   в позовній  заяві   ОСОБА_3   заявляв  про  існування в  нього  існуючого речового права на обєкт нерухомості , однак в ході судового розгляду справи , існування такого права у позивача судом не встановлено. 
Таким чином , враховуючи суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся ОСОБА_4 заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі , апеляційний суд вважає, що вказаний спір за своєю суттю є адміністратвино правовим, та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивач визначив відповідачем виконавчий комітет Полтавської міської ради.
Полтавська міська рада не була стороною в цій справі.
Постановивши 23 листопада 2017 року ухвалу про виправлення описки в рішенні суду місцевий суд фактично змінив по суті судове рішення , що є грубим порушення закону , та визначив відповідачем у справі особу, яка не була залучена до участі в справі .
Зі змісту судового рішення вбачається, що місцевим судом взагалі не встановлювалися правовідносини сторін у справі, в тому числі і щодо повноважень виконавчого комітету Полтавської міської ради. 
Доводи апеляційної скарги в частині, що судовим рішенням порушені прав та обов`язки Полтавської міської ради є обґрунтованими. 
Також є обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині , що заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15.05.2007 року у справі № 2-2576/07 було скасовано ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2007 року. та ухвалою цього ж суду від 22.08.2007 ороку провадження у справі було закрито.
Заперечення ОСОБА_1 в тій частині , що Полтавська міська рада пропустила строк на апеляційне оскарження судового рішення є безпідставним.
Поновлюючи хвалою суду від 27 жовтня 2020 року процесуальні строки на апеляційне оскарження судового рішення апеляційним судом було враховано ті обставини, що Полтавська міська рада до участі в справі залучена не була, та що матеріали справи не містять доказів, що Октябрським районним судом м. Полтави копія ухвали суду від 23 листопада 2017 року направлялася на адресу Полтавської міської ради. 
Надані до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5 його заяви до полтавської міської ради від 12.05.2016 року ( а. с. 125) від 04.05.2017 року ( а. с. 126), від 17.10.2017 року ( а. с. 127) від 04.05.2018 року ( а. с. 131) не свідчать про належне виконання Октябрським районним судом свого обов`язку щодо вручення належним чином завірених судових документів. 
Не впливають на висновки апеляційного суду і долучені до відзиву на апеляційну скаргу докази , які позивачем не було подано до місцевого суду. 

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
У відповідності з вимогами ч.4 ст. 376 ЦПК України Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з вимогами ст. 377  ЦПК  України     Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи - зазначений спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином рішення Октябрського районного суду м. Полтави 14.02.2017 року підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.
Ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 23.11.2017 року про виправлення описки в судовому рішенні в установленому законом порядку окремо не оскаржувалася , однак вона є похідною від судового рішення та в звязк уз скауванням судового рішення втрачає свою чинність. 
Щодо судових витрат
У відповідності до ч.5 ст. 142 ЦПК України У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Такого клопотання відповідачем не заявлялося, тому судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст. 377, 380, 381, 382, 383,384 ЦПК України суд, 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2017 року – задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2017 року – скасувати 
Провадження у справі закрити.
Роз`яснити  ОСОБА_1    право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови , подати до Полтавського апеляційного суду заяву про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
Головуючий суддя                                                 П.С. Абрамов
Судді                                                                С.М. Бондаревська
                                                                       Л.І. Пилипчук