УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2090/19 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О. 
Категорія 3 Доповідач Шевчук А. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №285/2090/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, усунення перешкод у користуванні майном
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та  ОСОБА_3  
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Літвин О.О. у м. Новоград-Волинському,
в с т а н о в и в:

У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича. Враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 05 листопада 2019 року просила: скасувати рішення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Б.А. від 11 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності  ОСОБА_2 на 1/3 частку житлового будинку по  АДРЕСА_1 , проведену за записом про право 10749075 згідно з договором дарування від 11 серпня 2015 року, який є нікчемним;  визнати недійсним договір дарування 1/3 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 від 13 липня 2018 року, зі змінами, внесеними договором від 22 серпня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та скасувати рішення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Б.А. від 13 липня 2018 року про державну реєстрацію права власності  ОСОБА_3 на 1/3 частку житлового будинку по  АДРЕСА_1 , проведену за записом про право 27024473 згідно з договором дарування від 13 липня 2018 року; зобов`язати приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Б.А. внести пов`язані з цим рішенням зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на 1/3 частку житлового будинку по  АДРЕСА_1  за ОСОБА_2  та ОСОБА_3 ; у порядку усунення перешкод у користуванні належним їй (позивачу) будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 зобов`язати ОСОБА_3 знести встановлену нею на земельній ділянці за вказаною адресою огорожу з металопрофілю, відновити металеву опору покрівлі ганку до приміщення 1-1, відновити систему опалення в будинку до приміщень 1-2, 1-3, 1-4, 1-5. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №800697 є власником земельної ділянки площею 0,0639 га із кадастровим номером 1811000000:00:017:0279, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На час приватизації земельної ділянки була власником цілого житлового будинку за тією ж адресою. Надалі 1/3 частину житлового будинку 11 серпня 2015 року за договором подарувала синові - ОСОБА_2 , який у свою чергу 13 липня 2018 року подарував дану частину житлового будинку співмешканці - ОСОБА_3 . Обидва договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевичем Б.А. Вважає договір дарування від 11 серпня 2015 року нікчемним, а отже - неукладеним, оскільки він не містить усіх істотних умов, а саме: не зазначено кадастровий номер та розмір земельної ділянки, право на частку якої мало перейти до нового власника будинку. Договором від 22 серпня 2019 року внесено зміни до договору дарування від 13 липня 2018 року, а саме: зазначено площу та кадастровий номер земельної ділянки, на якій знаходиться 1/3 частина житлового будинку. Оскільки договір дарування від 11 серпня 2015 року є неукладеним, то такий не породжує правових наслідків, а тому всі похідні від нього договори мають бути визнані недійсними. Без визначення права на частину земельної ділянки та належного оформлення такого права ОСОБА_3 самовільно розділила земельну ділянку, встановивши металевий паркан, чим створила для неї (позивача) незручності, оскільки у такий спосіб перегородила прохід до її господарських будівель та доступ до стіни прибудови «а». Окрім того, ОСОБА_3 зрізала металеву опору покрівлі ганку та відрізала від системи опалення чотири кімнати. Своїми діями ОСОБА_3 порушує її право власності на нерухоме майно.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2019 року позов задоволено. Скасовано рішення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича від 11 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальної частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , проведену за записом про право 10749075 згідно з договором дарування від 11 серпня 2015 року, який є нікчемним. Визнано недійсним договір дарування 1/3 ідеальної частки житлового будинку по АДРЕСА_1 від 13 липня 2018 року зі змінами, внесеними договором про внесення змін до договору дарування частки житлового будинку від 22 серпня 2019 року, укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та скасовано рішення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича від 13 липня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/3 ідеальну частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , проведену за записом про право 27024473 згідно з договором дарування від 13 липня 2018 року. Зобов`язано приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича внести пов`язані з цими рішеннями зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на 1/3 ідеальну частку житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У порядку усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 зобов`язано ОСОБА_3 знести встановлену нею на земельній ділянці огорожу з металопрофілю, відновити металеву опору покрівлі ганку до приміщення 1-1, відновити систему опалення в будинку до приміщень 1-2, 1-3, 1-4, 1-5. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 і   ОСОБА_3 подали апеляційні скарги. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначають, що спірні договори є виконаними, оскільки позивач на їх виконання передала частину житлового будинку, а тому підстави для визнання їх недійсними відсутні. Позивач приховала від них факт наявності державного акта про право власності на земельну ділянку. Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що зміни до ст.120 ЗК України про обов`язковість зазначення кадастрового номера у договорі набули чинності 18 січня 2018 року, тоді як договір дарування між позивачем і ОСОБА_2 укладений 11 серпня 2015 року. При розгляді справи суд не визначився із правовою природою спірних договорів, називаючи їх неукладеними, нікчемними, недійсними, тоді як ці поняття не є тотожними і тягнуть за собою різні правові наслідки. Просять також застосувати строк позовної давності, поновивши строки на подання заяви по застосування строків позовної давності. На думку скаржників, із будь-яким позовом, предметом якого є договір дарування від 11 серпня 2015 року, позивач могла звернутися за захистом до суду в межах трирічного строку позовної давності, тобто до 10 серпня 2018 року, але ОСОБА_1 звернулася до суду в червні 2019 року.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційні скарги. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що укладення договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, що пов`язане з переходом права на частку земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера. На час укладення договорів дарування частки житлового будинку від 11 вересня 2015 року та від 13 липня 2018 року земельна ділянка площею 0,0639 га, на якій розміщене домоволодіння, перебувала у її власності на підставі державного акта від 27 березня 2008 року, але у зазначених договорах дарування відсутні відомості щодо розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, що є істотною умовою договорів. Оскільки договір дарування від 11 серпня 2015 року є неукладеним та не породжує жодних правових наслідків, то недійсними є усі похідні від цього договору правочини, зокрема, договір дарування від 13 липня 2018 року, зі змінами формально внесеними договором від 22 серпня 2019 року. Крім того, при посвідченні договору дарування між нею та її сином від 11 серпня 2015 року нотаріус мав перевірити документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій та запитати від належних органів, які відповідно до законодавства проводять оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію, необхідну для реєстрації. При посвідченні договору нотаріус від неї інформацію про земельну ділянку не вимагав. Хто та коли від її імені оформив довідку ТОВ «Терра Лекс+» від 11 серпня 2015 року їй не відомо. Також ОСОБА_3 без її згоди та на свій розсуд у 2019 році розділила належну їй (позивачу) земельну ділянку, встановивши біля входу до її (позивача) частини житлового будинку паркан з металопрофілю, чим суттєво обмежила її (позивача) право власності. Відповідачі зрізали одну з металевих опор покрівлі ганку до приміщення 1-1 та відрізали від газового котла та єдиної будинкової системи опалення кімнати 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, у яких вона (позивач) проживає. Відповідачі заяв про застосування позовної давності щодо будь-яких вимог під час розгляду справи судом першої інстанції не заявляли, а тому не вправі порушувати питання щодо застосування позовної давності на стадії апеляційного перегляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що договори дарування 1/3 частки житлового будинку спершу ОСОБА_2 від 11 серпня 2015 року та в подальшому - ОСОБА_3 від 13 липня 2018 року зі змінами, внесеними договором про внесення змін до договору дарування частки житлового будинку від 22 серпня 2019 року, є неукладеними (нікчемними) через відсутність у них істотної умови щодо номеру та розміру земельної ділянки, право на частину якої мало перейти до нових співвласників домоволодіння. Неукладені договори є нікчемними та не породжують жодних правових наслідків, а відтак реєстрація права власності на частину житлового будинку на підставі спірних договорів підлягає скасуванню з зобов`язанням нотаріуса внести відповідні зміни до реєстру.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних мотивів. 

Ксерокопією свідоцтва, виданого Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою Житомирської області від 20 лютого 1998 року, підтверджується, що ОСОБА_1 після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала за законом 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.21 т.1). Іншу 1/3 частину даного житлового будинку позивач набула у власність на підставі договору дарування від 04 липня 2006 року (а.с.22 т.1).

Згідно з державним актом від 27 березня 2008 року серії ЯГ №800697 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0639 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 1811000000:00:017:0279 (а.с.27 т.1). Цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За нотаріально посвідченим 11 серпня 2015 року договором дарування ОСОБА_1  (дарувальник), діючи добровільно та перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, передала безоплатно у власність належну їй 1/3 ідеальну частку житлового будинку  АДРЕСА_1 синові -  ОСОБА_2 (обдарований) (а.с.40-41 т.1). У пункті 10 даного договору дарування 1/3 ідеальної частки житлового будинку сторони правочину підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди. Також сторони ствердили, що не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті даного договору. Дарувальник ствердила, що дарування здійснено за її доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального.

У подальшому за нотаріально посвідченим 13 липня 2018 року договором дарування ОСОБА_2  (дарувальник) передав безоплатно у власність 1/3 ідеальну частку житлового будинку  АДРЕСА_1 співмешканці -  ОСОБА_3 (обдарована) (а.с.24).

У 2019 році відповідачі на власний розсуд розділили земельну ділянку, встановивши паркан із металопрофілю.

Після звернення із даним позовом до суду нотаріально посвідченим договором від 22 серпня 2019 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внесені зміни до договору дарування частки житлового будинку, посвідченого 13 липня 2018 року, яким пункт 2 викладено у наступній редакції: «1/3 ідеальна частка житлового будинку за АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0639 га, кадастровий номер 1811000000:00:017:0279» (а.с.149 т.1). 

Частиною першою ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ст.717 ЦК України).

Відповідно до частини другої ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Окрім того, у частині першій ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Відповідно до частини першої ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. 

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що у договорі дарування від 11 серпня 2015 року не вказано кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння та її розмір, що є істотною умовою договору дарування, тому вважає даний договір нікчемним. 

Частиною першою ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правове значення має додержання положень чинного законодавства на момент вчинення правочину.

За змістом частини другої ст.377 ЦК України та частини шостої ст.120 ЗК України, у редакціях Закону від 05 листопада 2009 року №1702-VI, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що пов`язані з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Статтею 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що отримання витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку є обов`язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки.

Положення зазначених правових норм спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розташовані.

Отже, у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2018 року в справі №604/917/15-ц викладено правовий висновок про те, що у договорі дарування (або іншому договорі про відчуження) будинку (будівлі, споруди) повинно бути позначено кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Проте, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що за договором дарування від 11 серпня 2015 року позивач відчужила сину не цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , а його частину - 1/3 ідеальну частку в праві власності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

Разом із тим, у постанові від 24 лютого 2020 року в справі №707/16/19 (провадження №61-13623св19) при встановленні, що житловий будинок відчужений не як цілісний об`єкт, а його частина (1/3 частка в праві власності), Верховний Суд при застосуванні норм права, не відступивши від правової позиції у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2018 року в справі №604/917/15-ц, зробив правовий висновок про те, що відчуження частини житлового будинку не заборонено законом та не передбачає необхідності зазначати в договорі відчуження частини житлового будинку кадастрового номера земельної ділянки. Нормами чинного законодавства України не передбачено заборони відчуження нерухомого майна, у тому числі відчуження його частинами, без відчуження земельної ділянки, на якій воно розміщене.

За таких обставин, договір дарування від 11 серпня 2015 року, в якому хоча не зазначено розмір та кадастровий номер земельної ділянки, але подаровано не цілий житловий будинок, а його частину, слід вважати укладеним, оскільки нормами чинного законодавства України не передбачено заборони відчуження нерухомого майна частинами, без відчуження земельної ділянки, на якій воно розміщене. Окрім того, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку була сформована у 2008 році, тобто до укладення даного договору дарування, а зазначена у листі ТОВ «Терра Лекс+» від 11 серпня 2015 року інформація про те, що земельна ділянка не приватизована та державний акт не видавався спростовується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №800697, площею 0,0639 га, кадастровий номер якої 1811000000:00:017:0279. Не отримання витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку при вчиненні договору дарування 1/3 частини житлового будинку, а не цілого житлового будинку, не свідчать про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, при тому, що позивач була обізнана про приватизацію нею земельною ділянки та остання не заперечила тієї обставини, що її волевиявлення на час укладення договору дарування було вільним та відповідало її внутрішній волі. 

Отже, укладений правочин створив права та обов`язки, а тому відповідно до ст.376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права до спірних правовідносин рішення суду першої інстанції в частині скасування рішення приватного нотаріуса від 11 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальну частку житлового будинку; визнання недійсним договору дарування 1/3 частки житлового будинку від 13 липня 2018 року зі змінами, внесеними договором від 22 серпня 2019 року, скасування рішення приватного нотаріуса від 13 липня 2018 року про держану реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/3 ідеальну частку житлового будинку; зобов`язання приватного нотаріуса внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на 1/3 ідеальну частку житлового будинку за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовляється за безпідставністю, тобто по суті.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Дана цивільна справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження. Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачі не заявляли про застосування позовної давності. Перешкод у реалізації відповідачами права на справедливий суд не встановлено. Окрім того, вищевказані вимоги є недоведеними та необґрунтованими, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_3 знести встановлену огорожу з металопрофілю, відновити металеву опору покрівлі ганку до приміщення 1-1 та систему опалення в будинку до приміщень 1-2,1-3,1-4,1-5 залишається колегією суддів апеляційного суду без змін, приймаючи до уваги ті обставини, що наразі не вирішено питання щодо розміру та конфігурації земельної ділянки, яка необхідна для розміщення та обслуговування 1/3 частини житлового будинку, а тому дії спрямовані на встановлення паркану (огородження земельної ділянки), знесення металевої опори покрівлі ганку та переобладнання системи опалення є передчасними. 

Апеляційний суд змінює розподіл судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому враховується, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2-ої групи та Законом України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору (а.с.212 т.1).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2019 року в частині: скасування рішення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича від 11 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/3 ідеальної частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , проведену за записом про право 10749075 згідно договору дарування від 11 серпня 2015 року, який є нікчемним; визнання недійсним договору дарування 1/3 ідеальної частки житлового будинку по АДРЕСА_1 від 13 липня 2018 року зі змінами, внесеними договором про внесення змін до договору дарування частки житлового будинку від 22 серпня 2019 року, укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та скасування рішення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича від 13 липня 2018 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/3 ідеальну частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , проведену за записом про право 27024473 згідно договору дарування від 13 липня 2018 року; зобов`язання приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича внести пов`язані з цими рішеннями зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на 1/3 ідеальну частку житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; та стягнення судового збору скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) 768 грн. 40 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ) 3 457 грн. 80 коп. судового збору.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 02 листопада 2020 року.