Єдиний унікальний номер 234/1467/20 
Номер провадження 22-ц/804/3131/20        

Єдиний унікальний номер 234/1467/20
Номер провадження 22-ц/804/3131/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді  Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,
секретар Кіпрік Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (суддя першої інстанції ОСОБА_4 повний текст рішення складено 28 липня 2020 року),

В С Т А Н О В И В:
    
29 січня 2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 16508,35 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10500 грн.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в сумі 13637 (грн. 34 коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн, тобто всього 38637,34 грн.
В задоволенні позовних вимог в сумі матеріального збитку в розмірі 2871,01 грн. відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 дохід державного бюджету судові витрати в розмірі 1681, 60 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що при ухваленні рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі не врахував, що підставою позову в даній справі є ДТП, яка мала місце 28.11.2019 року, на внаслідок якої було завдано тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_3 , та у зв`язку з чим йому було завдано матеріальну та моральну шкоду. Відповідач звертав увагу суду першої інстанції на ту обставину, що його цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів №138413358 від 14.10.2019 року з АТ «СК «Мега-Гарант»,  та зазначав, що в даному випадку він не є належним відповідачем в частині заявлених позовних вимог. Відповідно до зазначеного договору страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю складає 260000 грн, за шкоду заподіяну ману 130000 грн. Вказує на те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, а тому саме страхована є належний відповідач.
Наголошує на тому, що судом першої інстанції не було досліджено, що відповідно до полісу №138413358 від 14.10.2019 року укладеного між відповідачем та АТ «СК «Мега-Гарант», відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну становить 130000 грн., а отже в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 13637,34 грн. саме страховик є належним відповідачем. Також вважає, що в частині позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди, в розмірі 20000 грн. він не є належним відповідачем.
Зазначає, що суд першої інстанції не зазначив на якій підставі з нього було стягнуто саме 5000 грн. відшкодування на правничу допомогу, та наголошує на тому, що суд задовольнив позов частково, а суми судового збору було стягнуто в повному обсязі.
ОСОБА_1 , просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 липня 2020 року залишити без змін. 
Представник позивача ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 , до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
  Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яку обґрунтувала події внаслідок ДТП 28 листопада 2019 року , о 07-50 годині, в м. Краматорськ, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 , по мокрому асфальтному покриттю вул. Дніпровська в напрямку вул. Мостова до вул. О.Тихого, в районі будинку № 5, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_3 (сину позивачки) в наслідок чого скоїв наїзд на нього, що призвело до механічних пошкоджень автомобіля та тілесних ушкоджень, чим було завдано матеріальні збитки, чим порушив п.18.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постановою Краматорського міського суду від 24.01.20 (справа № 234/753/20, провадження № 3/234/445/20) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та призначено йому покарання у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) грн.
Автомобіль  Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 був застрахований у АТ «СК «Мега -Гарант» за полісом № 138413358 від 14.10.2019.
В мотивувальній частині постанови від 24.01.2020 зазначено, що провина ОСОБА_1 у скоєному ним адміністративному правопорушенні за ст. 124 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 317686 від 15 січня 2020 року, з план -схемою до нього, витягом з ЄРДР від 28.11.2019 року, постановою про закриття кримінального провадження від 30.12.2019 року, висновком експерта № 545 від 28.12.2019 рок, зокрема, поясненнями ОСОБА_1 .
За результатами судово-медичної експертизи та висновку №545 від 08.01.2020 відповідно до якого у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлені: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, рана лобної частини голови, крововилив обличчя, садна лівого колінного суглобу, кісті рук, крововилив лівого колінного суглобу, лівої голені, які утворились від дій тупих твердих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень. З висновками позивачка не згодна, так як дитина лікувалась більше 21 - го дня та такі пошкодження є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості. 
Згідно звіту про експертну оцінку майна від 20.01.2020 вартість пошкодженого майна: окуляр склала 2250,99 грн., вартість розбитого мобільного телефону склала 8934,78 грн., вартість пошкодженої одежі - куртки чоловічої склала 1128,33 грн., тобто всього 12314,10 грн.
Відповідно квитанції № 324522 від 20.01.2020 вартість виконаної експертної оцінки матеріальних збитків склала 500 грн. 
Згідно копій чеків, квитанцій на лікування ОСОБА_3 , тобто на лікарські засоби витрачено 825,24 грн., що не оспорюється відповідачем.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що завдана матеріальна та моральна шкода доведена та підтверджується матеріалами справи.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11,22,599,1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Застосовуючи положення ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 14, ст. 511, ч.ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану життю і здоров`ю потерпілих, становить 260 000 на одного потерпілого, розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 130 000 на одного потерпілого (а.с. 98) Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № 138413358 страховиком відповідача на момент вчинення ДТП була АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ».
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.
Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З огляду на вказане апеляційний суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування потерпілому страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.
З огляду на це необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, оскільки у позивача є право самостійно обирати до кого має бути поданий позов.
Оскільки позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача, то такий позов з огляду на викладене вище задоволенню не підлягає.
Така правова позиція викладена у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року.
За нормами Цивільно Процесуального кодексу України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку позбавлений можливості залучати до участі у справі відповідачів та третіх осіб, а тому такий спір не може бути повно та всебічно розглянутий судом в апеляційному порядку без притягнення до участі по справі АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ».
На підставі вищезазначеного доводи ОСОБА_1 , що він не є належним відподіачем є необгрутованими, оскільки такий висновок можливо зробити тільки після дослідження всих обставин справи за участю всих сторін у справі, на права та обов`язки яких може вплинути судове рішення.
За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з відмовою у позові.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 липня 2020 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:           О.В. Халаджи

           В.Б. Азевич
           
І.В. Кішкіна 

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2020 року.

Головуючи - суддя         О. В. Халаджи